Sisään.
Tapasin ihastuttavan nuoren miehen.
Olen iloinen, että säilytät kauniin elinvoimasi.
Saitko kirjeeni?
Sain.
Menen huomenna Versailles'hin. Kohtalostasi päätetään siellä.
Rakkaan Gercourtin kanssako?
Se oli vain näytelmää.
Gercourt ja Castellet ovat jo varmistaneet kuninkaan päätöksen.
Arvonimesi ja omaisuutesi viedään sinulta.
Jos loppuratkaisu on jo tiedossa, esityksestä tulee ikävystyttävä.
Vaikka oletkin täydellinen roolissasi yllätystodistajana ja petturina.
Isabelle, haluan auttaa sinua. Ota nämä.
Rahaako? Eikö ystävyytemme enempää merkitse?
Luota minuun. Lähde Lontooseen mahdollisimman pian.
Miksi ei? -Menen Versailles'hin.
Se on mahdotonta. -Minun on puolustauduttava.
Tähän asti olette uskonut, ettei minua pidä aliarvioida.
Uskokaa siis edelleenkin. -Lähde Lontooseen tänään.
Minulla on hyviä ystäviä, jotka...
"Lady Isabelle."
Näiden avulla pääset alkuun.
Milloin maksan takaisin? -Et koskaan.
Olet vapaa. -Kiitos.
Madame.
Kuolen nälkään.
Madame de Volanges on täällä. Hänellä on vouti mukanaan.
Hyvä on. Tuokaa heidät sisään. -He eivät pyytäneet tavata teitä.
Päivää.
Rouva, en halunnut häiritä ateriaanne.
Markiisitar, jos saan pyytää.
Mitä teette? -Inventaariota.
Tiedätte, miten paljon rakastin veljeäni.
Tämä paikka muistuttaa hänestä.
Ymmärrätte siis, etten voi antaa teidän ryöstää tätä taloa -
ennen kuin lähdette lopullisesti.
Olen markiisitar ja kuolen markiisittarena.
Kuolette huorana, koska sellaisena synnyitte ja olette aina elänyt.
Miten pikku Cécileni, herkkä lapseni, voikaan joutua pauloihinne?
Kreivi Gercourt paljastaa teidät kuninkaamme edessä.
Ette ollut koskaan naimisissa markiisi de Merteuilin kanssa.
Hyväksikäytitte vain vanhan miehen ystävällisyyttä ja anteliaisuutta.
Veljenne oli vanha pervo, joka kohteli minua kuin lihanpalaa.
Olin toden totta naimisissa -
ja ansaitsen täältä kaiken viimeistä pissapottaa myöten.
Olette hullu.
Jatkakaa vain.
Madame.
Tulin hyvästelemään. Kuulin, että menette Versailles'hin.
Hyvästelemään ja puhumaan Cécilestä kenties?
Cécile ei ole äitinsä luona, eikä markiisitar päästä minua sisään.
Jos tiedätte, missä hän on, rukoilen teitä.
Ikävä kyllä en.
Olen pahoillani. En voi auttaa.
En ymmärrä.
Kuulin, että markiisitar on pulassa.
Olisin voinut auttaa häntä. Hän valitsi eri tien.
Mutta teidän laillanne minullakin on kitkerä maku suussani.
Luulin, että hän oli minun.
Isabelle kiehuu raivosta. Hän ei luovuta ilman taistelua.
Kasvonne ovat surulliset.
Menkäähän nyt, nuori mies.
Kiellän teitä.
Kiellättekö minua? -Kyllä kiellän.
Kiellän teitä näkemästä itseänne toisin kuin minä näen.
Katsokaa itseänne.
Katuuko tämä nainen jotain?
Jos Cécile kuulisi teidän puhuvan minulle noin vapaasti, -
hän olisi ylpeä teistä.
Anteeksi.
Madame, minusta olette... -Riittää!
Anteeksi. Ajattelen Cécileä, joten... -Hän ei ole täällä.
Tiedättekö, missä hän on? -Tiedän kaiken veljenpoikani elämästä.
Ulos.
Laittakaa hevoseni valmiiksi. Lähden ulos. -Kyllä, rouva.
Varakreivi, asiani on kiireinen. Tule kanssani Versailles'hin.
Anteeksi, että tulin ilmoittamatta.
Rakas varakreivi, kuinka voit?
Tilanteeni on äärimmäisen vakava. Minut on tuhottu ja nöyryytetty.
Rakas varakreivi...
Henkeni on käsissäsi. Rukoilen sinua tulemaan kanssani Versailles'hin.
Vain läsnäolosi sallii minun tulla kuulluksi.
Hei, Cécile. -Rouva.
Kävin kamalan keskustelun tätisi kanssa. -Tiedän.
Hän on oikeassa. Yksin olisin avuton Versailles'ssa.
Mennään yhdessä. Voin menettää arvonimeni ja omaisuuteni.
Kuolisin mieluummin kuin näkisin sinut kadulla. -Autatko siis?
Anelisinko oman henkeni ja rakkaan ystäväni hengen puolesta?
En maineeni kustannuksella. En todellakaan.
Olet mies, vieläpä varakreivi. Kuningas kuuntelee sinua varmasti.
Ei.
Onnekseni olen mies, varakreivi ja rakkaan tätini suojeluksessa.
Minut säästetään. Sinun asemasi on arkaluontoisempi.
Auttaisin mielelläni. Mutta miten?
Tunnen sinut.
Nyt kun olemme kahden, lopeta pelleily ja kerro, mitä haluat.
Kaiken.
Sinut. Kätesi.
Ironista kyllä pelastuksesi tulee kirkolta.
Tarkemmin sanottuna kardinaalilta, joka on minulle palveluksen velkaa.
Hän voi vihkiä meidät uudelleen. Se mitätöisi ensimmäisen liittomme.
Edes kuningas ei voi paheksua sitä.
Suo anteeksi, etten polvistu pyytämään kättäsi.
Tiedämme molemmat, että olet jo minun.
Naimalla sinut antaisin itseni sinulle toisen kerran.
Se olisi sopiva loppu tarinallemme.
Olen jo alkanut kirjoittaa sitä. Haluaisin mielipiteesi.
Tämäkö on tarinasi?
"Valmiina naimaan miehen, jota kuvailee täydelliseksi ja yleväksi, -
sankarittarenne sanoo olevansa tulisesti rakastunut."
Väritin sitä hieman.
Kirjallisuus tekee todellisuudesta kauniimpaa ja mielenkiintoisempaa.
Varo! -Valmont!
Lopeta, ole kiltti!
Kun puolustat häntä, haluan ampua hänet vielä enemmän.
Antakaa aseenne. Danceny.
En tiedä, mikä teidän osanne tässä oli, mutta... -Vastuu on minun.
Työnsin Cécileä tänne saattaakseni hänen koulutuksensa loppuun.
Nyt hän on vapaa nainen.
Hänellä ei ole mitään hävettävää. Ei etenkään tuollaisen hölmön edessä.
Ampukaa.
Ampukaa vain.
Ampukaa!
Isabelle...
Anna ase minulle. -Ei.
Cécile, rakastan sinua. Minulla ei ole muuta.
Ensin luulin rakkauden olevan sitä, -
että hyväksyn sinut sellaisena kuin olet -
enkä sellaisena kuin uneksin sinusta.
En omistaisi sinua, vaan rakastaisin sinua niin paljon kuin voin.
En kuuluisi kenellekään ja nauttisin siitä.
Oppisin olemaan yhtä vapaa kuin sinä, jotta rakastaisit minua.
Mutta ei.
Ei sinne päinkään. Pääni käskee ajatella niin, -
mutta kehoni huutaa, että rakkauteni sinua kohtaan on oikein -
ja tervettä ja kaunista.
Miksi siis tunnen itseni niin yksinäiseksi ja eksyneeksi?
Ritari...
Entä jos Danceny oli oikeassa? -Se tomppeliko?
Se tomppeli on täällä rakastamansa naisen kanssa ja saa vastarakkautta.
Pelkäätkö noin paljon? -Mitä muka?
Et kuuntele minua.
Tule.
Tässä on elämäni. Ne ovat sinun.
Näytän sinulle, kuka todella olen.
Entä nämä? -Lue ne. Minulla ei ole salattavaa.
Jätän sinut rauhaan. Ei kiirettä.
Pitäisikö minun uskoa, että olet muuttunut?
Olen vietellyt naisia, joiden miehet ovat maan vaikutusvaltaisimpia.
Nuo riittävät tappamaan minut tuhat kertaa.
Yllättääkö huolettomuuteni sinut?
Siinä näet. Olet tehnyt minusta narrin.
Olit jo valinnut sen roolin, kun tulit tapaamaan minua.
Etkö todella näe eroa siinä, kuka olin silloin -
ja kuka olen nyt sinun ansiostasi?
Mitä sinä teet?
Haluaisin lämmittää sydäntäsi.
Ei ole liian myöhäistä.
Sinun on uskottava, että minäkin voin muuttua.
Jää yöksi.
Tule vaimokseni.
Cécile.
Onko kaikki hyvin?
Mitä sinun ja Valmontin välillä tapahtui?
Aiotko kertoa minulle? -Ole kiltti.
Älä valehtele. Kerro totuus.
Montako kertaa makasit hänen kanssaan? Montako kertaa?
Rakas täti, peli päättyy.
Minä voitin.
Tänä iltana Isabelle tulee, ja huomenna hän nai minut.
Hänellä ei ole vaihtoehtoja.
Isabellen täytyi hävitä, jotta voisimme olla onnellisia.
Jotta hän pelastuisi. Jotta voisin vihdoin sanoa sanat, -
joita olen pitkään pidätellyt: rakastan häntä.
Saan taas huonon roolin.
Mitä tarkoitat?
Kirjoititko tämän kirjeen tätiäsi varten vai minua?
Sinetöidäksesi nämä häät, jotka ovat myös täydellisin voittosi.
Tiesit, että tulisin.
Tiesit, että tarvitsen sinua.
Valmistelit viimeisen iskun. Se käy järkeen.
Muutin sinut hirviöksi.
Jätän sinut, ystäväni.
Minun on mentävä Versailles'hin.
Rakas, suuri, ikuinen Valmontini.
Ennen sitä olin nähnyt Versailles'sta vain muutaman kuvan.
Minun täytyi padota tunteeni.
Sinä ja tätisi povasitte minulle pahinta.
Tilanteeni oli epätoivoinen. Röyhkeyteni pahensi sitä entisestään.
Mutta en pelännyt.
Ehkä nautin viimeisistä askeleistani vapaana naisena.
Mutta uskalsin katsoa suurinta kuningasta silmiin.
Teidän majesteettinne.
Olin menossa mestauslavalle varmana ikuisuudestani.
Edessäni seisoi vain mies, ei sen kummempi kuin muutkaan.
Tätisi oli siellä. Pahaenteisessä roolissa, joka ei sopinut hänelle.
Hän opetti minut olemaan avaamatta sydäntäni.
Ilman häntä en olisi se, joka olen.
Sovin täydellisesti näihin huijareiden tanssiaisiin.
Esitin, ehkä viimeisen kerran, roolini markiisitar de Merteuilina, -
valtakuntaa palvelleen suuren soturin omistautuneena vaimona.
Tunnistan teissä hyveitä, jotka ovat erityisen lähellä sydäntäni.
Rohkeutta, jota ilman ette olisi uskaltanut tulla Versailles'hin.
Intohimoa, raakaa voimaa, -
joka oikeudenmukaisen ja jalon asian palvelukseen valjastettuna -
värähtelee niin, että synkimmätkin sielut inspiroituvat.
Viimeisenä, muttei vähäisimpänä...
Teistä huokuu ominaisuuksista jaloin.
Vilpittömyys.
Kiitos, että tulitte luokseni, rouva markiisitar, Isabelle de Merteuil.
Rakkaani, sillä hetkellä tiesin, että minusta oli tullut tärkeä kruunulle.
Olin saanut kuninkaan tekemään minusta ministeriensä vertaisen -
ja tahtonsa välikappaleen.
Näin tässä miehessä, joka on kuningas vain Jumalan armosta, -
jotain, minkä tunnistin heti.
Prinssi tai orja, kaikki miehet ovat yhtä lailla himojensa armoilla.
Seuraavana päivänä palvelija tuli selittämään minulle uuden roolini -
äärimmäisen yksityiskohtaisesti.
Kuninkaan ensimmäisenä kurtisaanina minun täytyi oppia kaikki hänestä.
Hänen pienet tapansa ja suuret halunsa.
Kuninkaalla ei saisi olla tylsää.
Rakkaani.
Ajattelen yhä uudestaan sitä yötä, jonka vietimme yhdessä.
Rakkaani, haluaisin myös kertoa, miten paljon kaipaan sinua.
Mutta toistan jälleen, että näissä kirjeissä, joita et voi enää lukea, -
olen sitoutunut ehdottomaan vilpittömyyteen.
Totuus on, että kuolemasi tuo minulle yhtä lailla lohtua kuin kärsimystä.
Nyt et voi koskaan pettää minua.
Rakkaani, olisin lopulta ollut meistä kahdesta ilkeämpi, -
ja se sopii minulle, koska saan siitä voimaa selviytyäkseni.
Ikuisesti armoton.
Ikuisesti läpäisemätön.
Suomennos: Hanna Niemi Iyuno