SEDUCŢIA
Intră.
Am întâlnit un tânăr fermecător.
Mă bucur să văd că îţi păstrezi frumoasa ta vitalitate.
Ai primit scrisoarea mea?
Da.
Mâine voi fi la Versailles, soarta ta se va decide acolo.
Cu iubitul tău Gercourt?
A fost doar o farsă.
Gercourt şi Castellet l-au convins deja pe rege.
Titlul şi proprietăţile tale îţi vor fi luate.
Ei bine, dacă decizia a fost luată deja,
spectacolul promite să fie o afacere mediocră...
Chiar dacă, în această piesă, rolul martorului surpriză
şi al trădătorului perfect ţi se potriveşte de minune.
Isabelle, vreau să te ajut. Ia asta.
Bani? La asta s-a redus prietenia noastră?
Trebuie să ai încredere în mine.
Pleacă la Londra cât mai repede posibil.
- De ce? - Eu voi merge la Versailles.
- E imposibil. - Trebuie să mă apăr.
Până acum, ai ştiut să nu mă subestimezi.
- Ar trebui să continui. - Pleacă azi la Londra.
Am prieteni preţioşi care vor...
"Lady Isabelle..."
Asta îţi va permite să te stabileşti acolo.
- Când să ţi-i dau înapoi? - Niciodată.
Eşti liberă.
Mulţumesc.
Doamnă.
Mi-e foame.
Doamna de Volanges e aici, doamnă.
- E însoţită de un executor judecătoresc. - Foarte bine. Adu-i înăuntru.
Dar... nu au cerut să te vadă.
Bună ziua.
Doamnă.
N-am vrut să-ţi întrerup cina.
Doamnă Marchiză, te rog.
- Ce faci? - Un inventar.
Ştii cât de mult mi-am iubit fratele.
Acest castel îmi aminteşte de el.
Aşa că vei înţelege că nu pot permite să jefuieşti această casă,
înainte să o părăseşti pentru totdeauna.
Eu sunt Marchiza de Merteuil şi voi muri Marchiză de Merteuil.
Vei muri ca o prostituată.
Aşa cum te-ai născut şi cum ai trăit întotdeauna.
Cum a putut mica mea Cécile, copilul meu gingaş, să cadă sub influenţa ta?
Contele de Gercourt te va demasca în faţa bunului nostru rege.
Nu ai fost niciodată căsătorită cu Marchizul de Merteuil.
Ai abuzat pur şi simplu de bunătatea şi generozitatea...
unui bătrân.
Fratele tău era un bătrân pervers care m-a tratat ca pe o bucată de carne...
Am mai fost căsătorită şi merit până şi ultimul vas de noapte din acest castel.
Eşti nebună...
Continuă.
Doamnă.
Am venit să-mi iau rămas-bun.
Am auzit că mergeţi la Versailles.
Să-ţi iei rămas-bun şi poate să vorbim despre Cécile?
Cécile nu e nici cu mama ei, nici cu Marchiza de Merteuil,
care a refuzat să mă primească.
Dacă ştiţi unde e, vă implor.
Vai...
îmi pare rău.
Nu te pot ajuta.
Nu înţeleg.
Mi s-a spus că Marchiza de Merteuil are necazuri.
Aş fi putut s-o ajut.
A ales o altă cale.
Dar, ca şi tine,
am un gust amar în gură.
Am crezut că era a mea.
Isabelle arde de furie,
şi nu va muri fără să lupte.
Chipul tău pare umbrit de melancolie.
Haide, tinere.
Doamnă, vă interzic.
- Îmi interzici? - Da, vă interzic.
Vă interzic să nu vă vedeţi aşa cum vă văd eu.
Priviţi-vă.
Această femeie...
e făcută pentru regrete?
Dacă Cécile te-ar auzi vorbindu-mi atât de liber...
Ar fi foarte mândră de tine.
Scuzaţi-mă...
- Doamnă, eu... - Destul!
Scuzaţi-mă, doamnă.
- Mă gândeam la Cécile, deci... - Nu e aici.
Ştiţi unde e?
Ştiu totul despre viaţa nepotului meu.
Ieşi afară.
Pregătiţi caii, ies.
Da, doamnă.
Dragă Viconte, trebuia să te văd urgent.
Vino cu mine la Versailles.
Viconte...
Îmi pare rău că am venit neanunţată...
Dragă Viconte, ce mai faci?
Situaţia mea e extrem de gravă.
Sunt ruinată, umilită, distrusă.
Dragul meu viconte...
Viaţa mea este în mâinile tale.
Te implor, vino cu mine la Versailles.
Doar prezenţa ta îmi va permite să fiu ascultată.
- Bună, Cécile. - Doamnă.
Am avut o conversaţie îngrozitoare cu mătuşa ta.
Ştiu.
Are dreptate. Singură la Versailles, aş fi neputincioasă.
Să mergem împreună.
Risc să-mi pierd titlul şi proprietatea...
Aş prefera să mor decât să-mi imaginez că pierzi totul.
Deci vrei să mă ajuţi?
Eu? Să-l implor pe rege pentru viaţa mea şi a celei mai dragi prietene?
Nu cu preţul reputaţiei mele, nu,
în niciun caz.
Eşti bărbat, viconte chiar.
Sunt sigură că vei reuşi să fii ascultat de rege.
Nu.
Am norocul că m-am născut bărbat, viconte,
şi nepotul dragei mele mătuşi care are grijă de mine ca un înger.
Aşa că voi fi cruţat.
Poziţia ta e mai delicată, sunt de acord.
Mi-ar plăcea să te ajut.
Dar cum?
Te cunosc, viconte.
Acum că suntem singuri, încetează cu jocurile şi spune-mi clar ce vrei.
Totul.
Pe tine.
Mâna ta.
E ironic, dar aşa e.
Salvarea ta va veni de la Biserică,
sau mai precis de la un prieten de-al meu, un cardinal, care îmi datorează o favoare.
Are puterea de a ne căsători din nou.
Asta ar face ca prima noastră uniune să fie nulă şi neavenită.
Nici măcar regele nu va putea dezaproba.
Mă vei ierta dacă nu îngenunchez să-ţi cer mâna.
Ştii la fel de bine ca mine că deja eşti a mea.
Căsătorindu-mă cu tine, mă dăruiesc ţie a doua oară.
Ar fi un final potrivit pentru povestea noastră.
De fapt, am început deja să o scriu,
Aş vrea părerea ta.
Asta e povestea ta?
"Pregătită să se mărite cu bărbatul pe care îl descrie drept perfect şi sublim,
eroina ta spune că e îndrăgostită, arzând de plăcere şi ruşine..."
Desigur, e doar puţin "aranjat".
Literatura trebuie să transforme realitatea în ceva mai frumos,
ca să o facă mai interesantă.
Ai grijă!
Valmont.
Cavalere, opreşte-te, te rog!
Faptul că-l aperi mă face să vreau şi mai mult să-l împuşc.
Dă-mi arma...
Cavalere...
Nu ştiu ce rol ai jucat în nenorocirea mea, doamnă, dar...
Dacă cineva trebuie să plătească, acela sunt eu.
Am împins-o pe Cécile în acea direcţie pentru a-i completa educaţia.
Acum e o femeie liberă...
Nu are de ce să-i fie ruşine.
Şi mai ales nu în faţa unui prost ca tine.
Trage.
Haide, trage.
Trage!
Isabelle.
- Dă-mi pistolul. - Nu, domnişoară.
Cécile, te iubesc.
Asta e tot ce am.
La început am crezut...
Am crezut că să te iubesc înseamnă să te accept aşa cum eşti, nu cum te visez eu...
Nu să te posed, ci să te însoţesc, să te iubesc cât pot de mult.
Că n-ar trebui să aparţin nimănui şi să găsesc plăcere în asta...
Să învăţ să fiu la fel de liber ca tine.
Ca să mă iubeşti.
Dar nu.
Desigur că nu, domnişoară...
Mintea îmi spune să gândesc aşa.
Dar trupul îmi strigă că felul în care te iubesc e adevărat,
şi sănătos,
şi frumos.
Atunci de ce mă simt atât de singur şi pierdut?
Cavalere...
Dacă Danceny avea dreptate?
Tâmpitul acela?
Tâmpitul acela e acum aici,
cu femeia pe care o iubeşte şi care îl iubeşte la rândul ei.
Chiar îţi e atât de frică?
De ce?
Nu mă asculţi!
Vino.
Asta e viaţa mea.
Şi e a ta.
Îţi arăt cine sunt cu adevărat.
- Şi aici? - Citeşte-le, te rog.
N-am nimic de ascuns.
Te las. Nu te grăbi.
Vrei să cred că ai devenit alt bărbat?
Am sedus femei
ale căror soţi sunt printre cei mai puternici oameni din regat,
aici e destul cât să fiu ucis de o mie de ori.
Imprudenţa mea te surprinde?
Vezi...
ai făcut un prost din mine.
Era deja rolul pe care l-ai ales când ai venit să mă întâlneşti.
Chiar nu vezi nicio diferenţă între cel care eram atunci
şi cel care sunt acum, din cauza ta?
Ce faci?
Aş vrea să-ţi încălzesc inima.
Nu e prea târziu.
Trebuie să crezi că şi eu pot să mă schimb.
Rămâi aici în noaptea asta.
Căsătoreşte-te cu mine.
Da.
Cécile?
Eşti bine?
Ce s-a întâmplat între tine şi Valmont?
O să-mi spui?
- Te rog. - Nu mă minţi, vreau adevărul.
De câte ori te-ai culcat cu el?
De câte ori?
Draga mea mătuşă,
Jocul se apropie de sfârşit,
şi am câştigat.
În seara asta Isabelle va veni,
iar mâine se va mărita cu mine.
Nu are de ales.
Isabelle a pierdut,
dar asta era necesar ca să putem fi fericiţi,
pentru a o salva.
Ca să pot, în sfârşit,
spune acele cuvinte simple pe care le-am ascuns atâta vreme:
O iubesc.
Voi primi iar rolul cel rău...
Despre ce vorbeşti?
Scrisoarea asta,
ai scris-o pentru ea? Pentru mătuşa ta? Sau pentru mine?
Ca să pecetluieşti mai bine această căsătorie, care va fi, de asemenea,
mai presus de orice,
cel mai mare triumf al tău?
Ştiai că voi veni.
Ştiai că aveam nevoie de tine.
Ai pregătit lovitura finală, totul e perfect logic...
Te-am transformat într-un monstru.
Te las, prietene.
Trebuie să merg la Versailles.
Dragul meu Valmont, marele meu Valmont,
eternul meu.
Până atunci, văzusem Versailles doar în câteva gravuri palide,
dar a trebuit să mă abţin să nu mă las cuprinsă de emoţie.
Tu şi mătuşa ta mi-aţi promis ce era mai rău.
Situaţia mea era disperată.
Îndrăzneala mea o făcea şi mai rea.
Dar nu mi-a fost frică.
Poate mă bucuram de ultimii paşi ca femeie liberă.
Dar am îndrăznit să-l privesc pe cel mai mare dintre regi în ochi.
Majestate.
Mergeam spre eşafod, sigură de eternitatea mea.
Şi omul pe care-l aveam în faţă nu era decât un bărbat,
ca oricare altul.
Mătuşa ta era acolo,
într-un rol sinistru care nu i se potrivea deloc.
Ea m-a învăţat să nu-mi deschid niciodată inima.
Fără ea n-aş fi fost cine sunt.
La acest mare bal al impostorilor,
m-am integrat perfect.
Şi purtam, poate pentru ultima oară,
costumul meu de Marchiză de Merteuil,
soţia îndrăgostită a unui mare războinic în slujba regatului
şi a influenţei lui peste Atlantic.
Doamnă, recunosc în dumneata virtuţi deosebit de dragi inimii mele.
Curajul, fără de care n-ai fi îndrăznit să vii aici...
la Versailles.
Pasiunea,
acea forţă brută,
care, canalizată în slujba unei cauze drepte şi nobile,
vibrează până la a inspira şi a dezvălui cele mai triste suflete.
Şi, în cele din urmă...
dar nu mai puţin importantă.
În dumneata disting cea mai graţioasă dintre calităţi.
Sinceritatea.
Îţi mulţumesc că ai venit la mine.
Doamnă Marchiză, Isabelle de Merteuil.
Iubirea mea, aş vrea să-ţi scriu aici că, în acel moment,
am ştiut că am devenit esenţială pentru regat,
că mi-am salvat titlul convingând regele
să mă facă egală miniştrilor săi, instrumentul voinţei sale.
Dar ceea ce am văzut în ochii acelui bărbat,
rege doar prin graţia lui Dumnezeu,
mi s-a părut de o natură mult mai familiară.
Prinţ sau sclav,
toţi bărbaţii sunt egali în faţa dorinţei.
A doua zi, un intendent a venit să-mi explice,
cu o rigoare şi o precizie remarcabilă,
rolul care urma să devină al meu.
Ca prima curtezană a Majestăţii Sale,
va trebui să învăţ totul despre el.
Micile sale obiceiuri, ca şi marile sale pofte.
Regele nu se va mai plictisi.
Iubirea mea,
mă gândesc mereu la noaptea pe care am petrecut-o împreună.
Iubirea mea, aş vrea să-ţi scriu şi despre cât de mult îmi lipseşti.
Dar îţi spun şi îţi repet,
în aceste scrisori pe care nu le mai poţi citi,
am făcut un legământ de sinceritate absolută.
Adevărul e că moartea ta mă împlineşte la fel de mult cât mă distruge.
Astfel, nu mă vei trăda niciodată.
Iubirea mea,
aş fi fost cea mai crudă dintre noi doi
şi asta mi se potriveşte.
Pentru că îmi dă forţa de care am nevoie ca să supravieţuiesc.
Veşnic nemiloasă.
Şi veşnic impenetrabilă.
Traducerea: FAST TITLES MEDIA