ZAPELJEVANJE
Vstopite.
Srečala sem čudovitega moškega.
Me veseli, da ste ohranili svojo lepo vitalnost.
Ste dobili moje pismo?
Ja.
Jutri bom v Versaillesu, kjer bodo odločili o vaši usodi.
Greste s svojim dragim Gercourtom?
Samo igrala sem.
Gercourt in Castellet sta že zagotovila kraljevo odločitev.
Odvzeli vam bodo naziv in premoženje.
Če je končno dejanje že znano,
bo predstava gotovo povprečna.
Res pa vam vloga nepričakovane priče
in popolne izdajalke odlično pristaja.
Isabelle, rada bi vam pomagala. Vzemite to.
Denar? Je samo to ostalo od najinega lepega prijateljstva?
Morate mi zaupati.
Čim prej odpotujte v London.
Toda zakaj? -V Versailles grem.
To je nemogoče. -Moram se braniti.
Doslej ste se naučili, da me ne smete podcenjevati.
Nadaljujte tako. -Že nocoj odpotujte v London.
Imam dobre prijatelje, ki bodo...
"Lady Isabelle..."
S tem si boste plačali bivanje tam.
Kdaj bi vam morala vrniti? -Nikoli.
Svobodni ste.
Hvala.
Gospa.
Lačna sem kot volk.
Prišla je ga. Volanges, gospa.
V spremstvu sodnega uslužbenca. -V redu. Naj vstopita.
Ampak nista vas prišla obiskat.
Dober dan.
Gospa.
Nisem vas hotela motiti pri obedu.
Gospa markiza, izvolite.
Kaj počnete? -Inventuro.
Veste, kako rada sem imela brata.
Ta dvorec me spominja nanj.
Zato boste razumeli, da vam ne morem dovoliti opustošiti te hiše,
preden jo za vedno zapustite.
Sem markiza de Merteuil in umrla bom kot markiza de Merteuil.
Umrli boste kot kurba.
Taki ste se rodili in tako ste vedno živeli.
Kako je moja mala Cécile, moj nežni otrok, lahko prišla pod vaš vpliv?
Grof de Gercourt vas bo razkrinkal pred našim dobrim kraljem.
Nikoli niste bili poročeni z markizom de Merteuilom.
Samo izkoristili ste dobroto in velikodušnost
nekega starca.
Vaš brat je bil star perverznež, ki je z mano ravnal kot s kosom mesa.
Poročena sem bila in zaslužim si celo vsako nočno posodo tu.
Nori ste.
Nadaljujte.
Gospa?
Prišel sem se poslovit.
Slišal sem, da greste v Versailles.
Se poslovit ali mogoče pogovarjat o Cécile?
Cécile ni z mamo niti z markizo de Merteuil,
ki me niti sprejeti noče.
Če veste, kje je, vas prosim...
Ko bi vsaj.
Žal mi je,
ne morem vam pomagati.
Ne razumem.
Slišal sem, da je markiza de Merteuil v težavah.
Lahko bi ji pomagala.
Izbrala je drugo pot.
Toda tako kot vi
imam grenek priokus v ustih.
Mislila sem, da je moja.
Isabelle vre od jeze.
Ne bo umrla brez boja.
Vaš obraz prekriva melanholija.
Pojdite, mladenič.
Gospa, prepovedujem vam.
Vi meni prepovedujete? -Ja, prepovedujem vam.
Prepovedujem vam, da se ne vidite tako, kot vas vidim jaz.
Poglejte se.
Ta ženska...
Je ustvarjena za kesanje?
Če bi vas Cécile slišala, kako govorite z mano...
Zelo bi bila ponosna na vas.
Oprostite...
Gospa, počutim se tako... -Dovolj!
Oprostite, gospa.
Mislim na Cécile... -Ni tu.
Veste, kje je?
Vse vem o nečakovem življenju.
Odidite.
Pripravite mi konje, ven grem.
Ja, gospa.
Dragi vikont, nujno sem vas morala videti.
Prosim, pojdite z mano v Versailles.
Vikont...
Žal mi je, da prihajam nenapovedana...
Dragi vikont, kako ste?
V zelo težkem položaju sem.
Uničena sem, ponižana, sesuta.
Dragi vikont...
Moje življenje je v vaših rokah.
Prosim, pojdite z mano v Versailles.
Zaradi vas mi bodo prisluhnili.
Dober dan, Cécile. -Gospa.
Z vašo teto sem imela grozen pogovor.
Vem.
Prav ima, sama v Versaillesu ne bi mogla nič.
Pojdiva skupaj.
Lahko bi izgubila naziv in premoženje.
Raje umrem, kot si vas predstavljam na ulici.
Mi boste torej pomagali?
Naj rotim kralja za svoje življenje in življenje najljubše prijateljice?
Ne za ceno svojega ugleda.
Nikakor.
Moški ste in to vikont.
Kralj vas bo gotovo poslušal.
Ne.
Srečo imam, da sem se rodil kot moški, vikont
in nečak svoje ljube tete, ki me varuje kot angel.
Meni bodo prizanesli.
Vaš položaj je občutljivejši, res.
Rad bi vam pomagal.
Toda kako?
Poznam vas, vikont.
Zdaj, ko sva sama, nehajte igrati in jasno povejte, kaj hočete.
Vse.
Vas.
Vašo roko.
Ironično, toda tako je.
Vaša rešitev bo prišla iz Cerkve.
Natančneje, od mojega prijatelja, kardinala, ki mi dolguje uslugo.
Ponovno naju lahko poroči.
To bi razveljavilo najin prvi zakon.
Niti kralj temu ne bi mogel nasprotovati.
Oprostite, če ne pokleknem, ko vas prosim za roko.
Oba dobro veva, da ste že moji.
S poroko z vami bi se podala na drugo pot.
To bi bil primeren konec najine zgodbe.
Še več, že ga pišem.
Zanima me vaše mnenje.
Je to vaša zgodba?
"Pripravljena se je poročiti z moškim, ki je zanjo popoln in vzvišen.
Junakinja pravi, da je zaljubljena, ko gori od strasti in sramu..."
Seveda je malo olepšano.
Književnost lahko resničnost spremeni v nekaj lepšega,
nekaj zanimivejšega.
Pazite!
Valmont.
Vitez, nehajte, prosim.
Zdaj ko ga branite, si barabo še bolj želim ustreliti.
Dajte mi orožje.
Vitez...
Ne vem, kakšno vlogo ste igrali v moji žalosti, gospa, toda...
Če mora kdo plačati, sem to jaz.
Cécile sem potisnila v to smer, da bi končala njeno učenje.
Zdaj je svobodna ženska.
Nima se česa sramovati.
Posebej ne pred bedakom, kot ste vi.
Streljajte.
Dajte, streljajte.
Streljajte!
Isabelle.
Dajte mi pištolo. -Ne, gospodična.
Cécile, ljubim vas.
To je vse, kar imam.
Najprej sem mislil...
Da ljubiti pomeni sprejeti vas tako, kot ste, ne samo svoje vizije vas.
Ne imeti vas, temveč vam slediti, ljubiti, kolikor je mogoče.
Ne pripadati nikomur, uživati v tem...
Naučiti se biti svoboden kot vi.
Da bi me ljubili.
Toda ne.
Seveda ne, gospodična...
Razum mi narekuje te misli.
Telo pa mi kriči, da je moja ljubezen iskrena.
In zdrava.
In lepa.
Zakaj sem torej tako osamljen in izgubljen?
Vitez...
Kaj, če ima Danceny prav?
Ta bedak?
Ta bedak je zdaj tu z žensko, ki jo ljubi in ona njega.
Se tako bojite tega?
Česa?
Ne poslušate me.
Pridite.
To je moje življenje.
In vaše.
Kažem vam, kdo sem v resnici.
Pa to? -Preberite, prosim.
Ničesar ne skrivam.
Grem. Vzemite si časa, kolikor ga potrebujete.
Me hočete prepričati, da ste postali drug moški?
Zapeljeval sem ženske,
žene nekaterih največjih vplivnežev v kraljestvu.
Tu je dovolj tega, da me stokrat usmrtijo.
Vas moja neprevidnost čudi?
Vidite,
zaradi vas sem bedak.
Ko ste me spoznali, sem že bila vloga, ki ste jo izbrali.
Res ne vidite razlike med tistim, kar sem bil,
in tem, kar sem zdaj zaradi vas?
Kaj počnete?
Rad bi vam ogrel srce.
Ni prepozno.
Verjeti morate, da se tudi jaz lahko spremenim.
Ostani nocoj.
Poroči se z mano.
Bom.
Cécile?
Ste dobro?
Kaj se je zgodilo med vami in Valmontom?
Mi boste povedali?
Prosim. -Ne lažite mi, resnico hočem.
Kolikokrat ste spali z njim?
Kolikokrat?
Draga teta,
igra je pri koncu
in zmagal sem.
Nocoj bo Isabelle prišla,
jutri se bo poročila z mano.
Nima druge izbire.
Isabelle je izgubila,
vendar je bilo to nujno, da sva srečna,
da jo rešim.
Da bi končno izrekel preproste besede, ki sem jih dolgo držal v sebi:
ljubim jo.
Spet bom trpela.
O čem govorite?
To pismo...
Ste ga napisali njej? Svoji teti? Ali meni?
Da bi bolje potrdili to poroko, ki bo hkrati
in predvsem
vaša popolna zmaga?
Vedeli ste, da bom prišla.
Vedeli ste, da vas potrebujem.
Pripravili ste usodni udarec. Povsem razumljivo je...
Spremenil sem vas v pošast.
Odhajam, prijatelj.
V Versailles moram.
Dragi Valmont, moj veliki Valmont,
moj večni.
Dotlej sem videla Versailles na samo nekaj bledih gravurah.
Toda morala sem krotiti čustva.
Vi in vaša teta sta mi obljubila vse najhujše.
Moj položaj je bil brezupen,
otežen z mojim napuhom.
Vendar se nisem bala.
Mogoče sem uživala v svojih zadnjih korakih svobodne ženske.
Toda pogledala sem v oči največjega med kralji.
Vaše veličanstvo.
Morala bi na vešala, prepričana v svojo večnost.
Toda moški pred mano je bil samo moški
kot vsi drugi.
Tam je bila vaša teta
v zlovešči vlogi, ki ji ni niti najmanj pristajala.
Naučila me je, naj srca nikoli ne odprem.
Brez nje ne bi bila to, kar sem.
Na tem veličastnem plesu vsiljivcev
sem se popolno vklopila.
Oblekla sem, mogoče zadnjič,
svoj kostum markize de Merteuil,
ženske, zaljubljene v velikega bojevnika v službi kraljestva
in njegov vpliv čez Atlantik.
Gospa, v vas prepoznam vse vrline, ki so mi posebej ljube.
Pogum, brez katerega si ne bi drznili priti sem,
v Versailles.
Strast,
to grobo silo,
ki v službi pravičnega in plemenitega cilja
navdihuje in razkriva najbolj žalostne duše.
In končno...
In nadvse...
V vas vidim najbolj milo vrlino.
Iskrenost.
Hvala, da ste prišli,
gospa markiza Isabelle de Merteuil.
Ljubezen, rada bi ti pisala, da sem v tistem trenutku
vedela, da sem postala ključna za kraljestvo,
da sem ohranila naziv in prepričala kralja,
naj me naredi enakopravno svojim ministrom, instrumentom svoje volje.
Toda kar sem videla v očeh tega moškega,
kralja po božji volji,
mi je bilo precej bolj znano.
Princ ali suženj,
vsi moški so enaki, kar zadeva želje.
Naslednji dan mi je neki sluga pojasnil,
izjemno surovo in natančno,
kakšno vlogo naj bi dobila.
Kot prva kurtizana njegovega veličanstva
se bom morala naučiti vse o njem:
o njegovih majhnih navadah in velikih apetitih.
Kralju ne bo več tako dolgčas.
Ljubezen,
vedno znova razmišljam o noči, ki sva jo preživela skupaj.
Ljubezen, rada bi ti pisala, kako te pogrešam.
Toda povedala ti bom in ponovila
v teh pismih, ki jih ne moreš več brati,
da sem prisegla na popolno iskrenost.
In iskreno, tvoja smrt me izpolnjuje toliko, kot me razjeda.
Tako me nikoli ne boš izdal.
Ljubezen,
zlobnejša sem bila od tebe
in to mi ustreza,
saj mi to daje potrebno moč, da preživim.
Vedno brez milosti.
In vedno neprebojna.
MEDIATRANSLATIONS