ZAVOÐENJE
Uđite.
Srela sam divnog mladića.
Drago mi je što ste sačuvali svoju lepu vitalnost.
Primili ste moje pismo?
Da.
Sutra ću biti u Versaju, gde će odlučiti o vašoj sudbini.
Idete sa svojim dragim Žerkurom?
Samo sam glumila.
Žerkur i Kastele su već obezbedili kraljevu odluku.
Oduzeće vam titulu i imovinu.
Ako je poslednji čin već poznat,
predstava će sigurno biti osrednja.
Iako vam u ovoj predstavi uloga iznenadne svedokinje
i savršene izdajice naizgled sjajno pristaje.
Izabel, želim da vam pomognem. Uzmite ovo.
Novac? Na to se svelo naše lepo prijateljstvo?
Morate da mi verujete.
Otputujte u London što pre.
Ali zašto? -Idem u Versaj.
To je nemoguće. -Moram da se odbranim.
Do sada ste znali da me ne treba potceniti.
Nastavite tako. -Otputujte u London već danas.
Imam drage prijatelje koji će...
"Ledi Izabel..."
Ovo će vam omogućiti smeštaj tamo.
Kada bi trebalo da vam vratim? -Nikad.
Slobodni ste.
Hvala.
Gospođo!
Gladna sam kao vuk.
Došla je gđa Volanž, gospođo.
U pratnji je sudskog službenika. -U redu. Neka uđu.
Ali nisu došli da vas posete.
Dobar dan.
Gospođo.
Nisam htela da vas prekinem u obedu.
Gđo markizo, izvolite.
Šta radite? -Inventar.
Znate koliko sam volela brata.
Ovaj dvorac me podseća na njega.
Stoga ćete shvatiti da ne mogu da vam dopustim da opustošite ovu kuću
pre nego što je napustite zauvek.
Ja sam markiza de Mertej i umreću kao markiza de Mertej.
Umrećete kao kurva.
Onako kako ste rođeni i kako ste uvek živeli.
Kako je moja mala Sesil, moje nežno dete, mogla da padne pod vaš uticaj?
Grof de Žerkur će vas razotkriti pred našim dobrim Kraljem.
Nikada niste bili udati za markiza de Merteja.
Samo ste iskoristili dobrotu i velikodušnost
jednog starca.
Vaš brat je bio stari perverznjak koji me tretirao kao komad mesa.
Već sam bila udata i zaslužujem čak i svaku noćnu posudu u ovom dvorcu.
Ludi ste...
Nastavite.
Gospođo!
Došao sam da se oprostim.
Čuo sam da idete u Versaj.
Da se oprostite ili možda razgovarate o Sesil?
Sesil nije ni s majkom ni s markizom de Mertej,
koja ne želi da me primi.
Ako znate gde je, molim vas...
Kamo sreće!
Žao mi je,
ne mogu da vam pomognem.
Ne razumem.
Čuo sam da je markiza de Mertej u nevolji.
Mogla sam da joj pomognem.
Odabrala je drugi put.
Ali kao i vi,
imam gorak ukus u ustima.
Mislila sam da je moja.
Izabel kipti od besa
i neće umreti bez borbe.
Lice vam izgleda prekriveno melanholijom.
Idite, mladiću.
Gospođo, zabranjujem vam.
Vi meni zabranjujete? -Da, zabranjujem vam.
Zabranjujem vam da se ne vidite onako kako vas ja vidim.
Pogledajte se.
Ova žena...
Da li je stvorena za kajanje?
Da vas Sesil čuje kako tako slobodno razgovarate sa mnom...
Toliko bi se ponosila vama.
Oprostite...
Gospođo, osećam se tako... -Dosta!
Oprostite, gospođo.
Mislim na Sesil... -Nije ovde.
Znate li gde je?
Znam sve o nećakovom životu.
Izađite.
Pripremite mi konje, izlazim.
Da, gospođo.
Dragi vikonte, morala sam hitno da vas vidim.
Molim vas, pođite sa mnom u Versaj.
Vikonte...
Žao mi je što dolazim nenajavljeno...
Dragi vikonte, kako ste?
U vrlo sam teškoj situaciji.
Uništena sam, ponižena, razorena.
Dragi vikonte...
Moj život je u vašim rukama.
Molim vas, pođite sa mnom u Versaj.
Samim ćete mi svojim prisustvom omogućiti da me saslušaju.
Dobar dan, Sesil. -Gospođo.
Imala sam strašan razgovor s vašom tetkom.
Znam.
Ima pravo, sama u Versaju ne bih mogla ništa.
Pođimo zajedno.
Mogla bih da izgubim titulu i imovinu.
Radije bih umro nego da vas zamislim na ulici.
Dakle, želite da mi pomognete?
Da preklinjem kralja za svoj život i život moje najdraže prijateljice?
Ne po cenu mog ugleda, ne.
Nikako.
Muškarac ste, i to vikont.
Kralj će vas sigurno saslušati.
Ne.
Imam sreće što sam rođen kao muškarac, vikont
i bratić moje drage tetke, koja me čuva kao anđeo.
Mene će poštedeti.
Vaš položaj je osetljiviji, slažem se.
Rado bih vam pomogao.
Ali kako?
Poznajem vas, vikonte.
Sada kad smo sami, prestanite da glumatate i recite mi jasno šta želite.
Sve.
Vas.
Vašu ruku.
Ironično, ali tako je.
Vaš spas će doći iz Crkve.
Tačnije, od jednog mog prijatelja, kardinala, koji mi duguje uslugu.
On može ponovo da nas venča.
To bi poništilo naš prvi brak.
Ni kralj tome ne bi mogao da se usprotivi.
Oprostite ako ne kleknem tražeći od vas ruku.
Oboje dobro znamo da ste već moji.
Udajom za vas, podala bih vam se drugi put.
Bio bi to prikladan kraj naše priče.
Štaviše, već sam počeo da ga pišem.
Zanima me vaše mišljenje.
To je vaša priča?
"Spremna da se uda za muškarca za koga kaže da je savršen i uzvišen,
vaša junakinja kaže da je zaljubljena dok gori od strasti i srama..."
Dabome, malo je doterano.
Književnost može da promeni stvarnost u nešto lepše,
nešto zanimljivije.
Pazite!
Valmone!
Viteže, prestanite, molim vas.
Sada kada ga branite, još više želim da upucam gada.
Dajte mi oružje.
Viteže...
Ne znam kakvu ste ulogu igrali u mom jadu, gospođo, ali...
Ako iko mora da plati, to sam ja.
Pogurala sam Sesil u tom smeru kako bi završila obuku.
Sada je slobodna žena.
Nema čega da se stidi.
A posebno ne pred budalom poput vas.
Pucajte.
Hajde, pucajte.
Pucajte!
Izabel!
Dajte mi pištolj. -Ne, gospođice.
Sesil, volim vas.
To je sve što imam.
U početku sam mislio...
Da voleti vas znači prihvatiti vas kakva jeste, a ne svoju viziju vas...
Ne posedovati vas, nego pratiti vas, voleti vas koliko god mogu.
Ne pripadati nikome i uživati u tome...
Naučiti biti slobodan kao vi.
Kako biste me voleli.
Ali ne.
Naravno da ne, gospođice...
Razum mi govori da tako mislim.
Ali telo mi vrišti da je način na koji vas volim iskren.
I zdrav.
I lep.
Zašto se onda osećam tako usamljeno i izgubljeno?
Viteže...
Šta ako Danseni ima pravo?
Ta budala?
Ta je budala sad ovde sa ženom koju voli i koja njega voli.
Toliko se bojite toga?
Čega?
Ne slušate me.
Dođite.
Ovo je moj život.
I vaš.
Pokazujem vam ko sam zapravo.
A ovo? -Pročitajte ih, molim vas.
Nemam šta da krijem.
Idem. Polako, ne žurite.
Želite da me uverite da ste postali drugi muškarac?
Zavodio sam žene,
supruge nekih najvećih moćnika u kraljevstvu.
Ovde ima dovoljno toga da me sto puta usmrte.
Moj manjak opreznosti vas čudi?
Vidite,
napravili ste od mene budalu.
Već sam bila uloga koju ste odabrali kada ste došli da me upoznate.
Stvarno ne vidite razliku između onoga što sam bio
i onoga što sam sada zbog vas?
Šta radite?
Želim da vam ugrejem srce.
Nije prekasno.
Treba da verujete da i ja mogu da se promenim.
Ostani večeras.
Udaj se za mene.
Hoću.
Sesil!
Dobro ste?
Šta se desilo između vas i Valmona?
Hoćete li mi reći?
Molim vas. -Ne lažite me, želim istinu.
Koliko ste puta spavali s njim?
Koliko puta?
Draga tetka,
igra je pri kraju
i ja sam pobedio.
Večeras će Izabel doći,
sutra će se udati za mene.
Nema drugog izbora...
Izabel je izgubila,
ali to je bilo nužno da budemo srećni,
da je spasem.
Kako bih konačno izrekao te jednostavne reči koje sam dugo držao u sebi:
volim je.
Opet ću ispaštati...
O čemu vi?
Ovo pismo...
Napisali ste ga njoj? Svojoj tetki? Ili meni?
Kako biste bolje potvrdili ovo venčanje, koje će ujedno biti,
iznad svega,
vaša savršena pobeda?
Znali ste da ću doći.
Znali ste da ste mi potrebni.
Pripremili ste smrtnonosni udarac. Sasvim je razumljivo...
Pretvorio sam vas u čudovište.
Odlazim, prijatelju.
Moram da odem u Versaj.
Dragi Valmone, moj veliki Valmone,
moj večni!
Do tada sam bila videla Versaj samo na nekoliko bledih gravura.
Ali morala sam da suzdržim emocije.
Vi i vaša tetka obećali ste mi sve najgore.
Moja situacija je bila beznadežna,
pogoršana mojom ohološću.
Ali nisam se bojala.
Možda sam uživala u svojim poslednjim koracima slobodne žene.
Ali usudila sam se da pogledam u oči najvećeg od svih kraljeva.
Vaša Visosti.
Trebalo je da odem na vešala, sigurna u svoju večnost.
A muškarac preda mnom bio je samo muškarac,
isti kao svi ostali.
Tamo je bila vaša tetka,
u zlokobnoj ulozi koja joj nije nimalo pristajala.
Ona me naučila da nikada ne otvaram srce.
Bez nje ne bih bila to što jesam.
Na tom veličanstvenom balu uljeza
savršeno sam se uklopila.
I obukla sam, možda poslednji put,
svoj kostim markize de Mertej,
žene zaljubljene u velikog ratnika u službi kraljevstva
i njegov uticaj preko Atlantika.
Gospođo, prepoznajem u vama vrline koje su mi posebno drage.
Hrabrost, bez koje se nikada ne biste usudili da dođete ovde,
u Versaj.
Strast,
tu grubu silu,
koja, usmerena u službu pravednog i plemenitog cilja,
vibrira toliko da nadahnuje i razotkriva i najtužnije duše.
I konačno...
I nadasve...
U vama vidim najgraciozniju vrlinu.
Iskrenost.
Hvala što ste mi došli,
gđo markizo, Izabel de Mertej.
Ljubavi, želim da ti pišem da sam u tom trenutku
znala da sam postala ključna kraljevstvu,
da sam sačuvala titulu uverivši kralja
da me učini ravnopravnom svojim ministrima, instrumentom njegove volje.
Ali ono što sam videla u očima tog muškarca,
kralja milošću Božjom,
izgledalo mi je daleko poznatije.
Princ ili rob,
svi su muškarci isti po pitanju želje.
Sutradan mi je jedan sluga objasnio,
prilično surovo i precizno,
kakvu bih ulogu trebalo da dobijem.
Kao prva kurtizana Njegove Visosti,
moraću da naučim sve o njemu:
njegove sitne navike, kao i velike apetite.
Kralju više neće biti dosadno.
Ljubavi,
uvek iznova razmišljam o noći koju smo proveli zajedno.
Ljubavi, volela bih da ti pišem i koliko mi nedostaješ.
Ali reći ću ti i ponoviću ti,
u ovim pismima koja više ne možeš da čitaš,
da sam se zaklela na potpunu iskrenost.
A iskreno, tvoja me smrt ispunjava koliko me i proždire.
Tako me nikada nećeš izdati.
Ljubavi,
od nas dvoje, ja sam bila zlobnija
i to mi odgovara,
jer mi daje potrebnu snagu da preživim.
Zauvek bez milosti.
I zauvek neprobojna.
MEDIATRANSLATIONS