ZÖLD HULLÁM
„A mai napon Shun választ társat maga mellé.”
Meglehetősen aggasztónak találom.
Mármint a fotókat.
Shun.
Ő tetszik.
Végül csak őt választotta!
- Nem hiszem el! - De miért?
Ti is Ryotát vártátok, ugye?
- Így még közelebb kerülhetnek egymáshoz. - Az biztos.
NYÁR, KÁVÉZÓ, PASIK
- Dolgoznál velem? - Szívesen!
Lécelünk!
Jó mulatást!
Sziasztok!
Rendesen meglepődtem…
hogy Shun Dait választotta.
- Hát, nem is tudom. - Igen, szerintem benne volt a pakliban.
Én számítottam rá.
Dai Shunt választotta,
Shun pedig Dait.
Úgy tűnik, dúl a love.
Ezek után, hogy a srácok…
egymást választották,
még az is elképzelhető.
Igen.
Elnézést!
Egy csokis kekszet és egy kis jegeskávét kérnék!
Máris.
Legfeljebb öt perc, és kész lesz.
Itt leszünk.
Elkészült a rendelés. Merre vannak?
- Egészségére! - Köszönöm!
Köszönjük!
- Shun megkukult. - Várja a megfelelő alkalmat?
- Le merném fogadni. - Ugye?
Ha nagyon megtetszik neked valaki,
rá szoktál nyomulni?
Te kezdeményezel?
Általában nem.
Komolyan?
Basszus!
Hogy lehet ez?
Nem akarom kiadni magam.
És működik ez a taktika?
Kábé soha.
És te, Ryota?
Hogy viselkedek, ha tetszik valaki?
Igen.
Nem szoktam látványosan rástartolni,
de igyekszem minél több időt vele tölteni.
Ha tényleg tetszik a srác,
próbálom megismerni,
és hagyom, hogy természetesen alakuljanak a dolgok…
MAI BEVÉTEL: 8590 JEN
Jól nyomtad ma.
Köszi!
Baromira jólesett, hogy engem választottál.
Bár vacilláltam.
- Tényleg? - Aha.
Miért vacilláltál?
Nem vagyok teljesen biztos önmagamban.
Miért?
Hogy tényleg érzek-e…
valamit irántad.
Az is lehet, hogy imponál az érdeklődésed,
ezért elhitetem magammal, hogy ez kölcsönös.
Nem vagyok biztos az érzéseimben.
Megmondom őszintén…
arra gondoltam, talán egy csók…
eldöntené a dilemmát.
Mert ha…
megcsókollak…
tudni fogom, mit érzek.
Aha, értem.
Micsoda?
Kapd le, Shun! A lemenő nap fényében!
Szóval egyelőre bizonytalan vagyok.
Per pillanat megjósolhatatlan,
két hét múlva hogy érzek majd.
Most…
itt tartok.
Szeretnék már tisztán látni,
de félek.
Próbálok körültekintő lenni, hogy feloldódjon bennem ez a szorongás.
Most ez van.
Ideje indulnunk, nem?
Jó.
Menjünk!
Kelj fel!
Gyere ide!
Mire készülsz?
Megcsókollak.
- Ne már! - Miért?
Nem akarom.
Még nem.
Majd ha úgy érzem,
hogy készen állok rá, jöhet a csók.
Most csak…
még jobban összezavarodnék.
- Miért? - Ne már!
- Mire vár még? - Nincs itt az ideje!
Azt mondta, egy csók mindent összezavarna,
de legalább Dai látja, hogy nem reménytelen a szitu.
Nagy simlis ez a Shun!
Az ilyen pasikba lehet halálosan belezúgni.
Teljesen magukba bolondítanak.
Igen, ez a Shun rafkós egy pasi!
És így a jó!
Igen, így a legjobb.
Mindkét srác igazi szívtipró, nem igaz?
A titánok csatája!
Ki csábítja el a másikat, ki veszi el a másik eszét?
Mindketten nagy szívtiprók.
Szinte már látom magam előtt, ahogy vadul egymásnak esnek.
Tapintani lehet a feszültséget, ami egyre csak nő és nő, és jön…
- Gyere ide! - Ereszd el a hajamat!
Mi lesz itt még?
Figyu!
Ez a te alsód?
Ezek mind a tieid.
Milyen gondoskodó!
Nagyon!
- Eltüntessem a karikákat? - Légyszi!
Itt egy barázda.
Kezdhetnénk onnan.
Azt mondod?
- Aha. - Oké.
Kezdjük egy sötétebb színnel,
és szépen elegyengetjük, oké?
Így. Belemasszírozom az ujjaimmal.
Azta! Tényleg eltűnt.
Ez a smink csak arra való, hogy eltüntesse a sötét karikákat?
Ide nem kell?
Nem, gyönyörű a bőröd.
Nincs rá szükséged.
A szeplőidtől kész vagyok.
Sűrű a szemöldököd,
és olyan szép hosszú a szempillád!
A homlokod pedig tökéletes.
Szegény Gensei abban a hitben él, hogy Ryota odavan érte,
de ez inkább pont fordítva van, nem?
- De bizony! - Úgy ám!
Mindenki túl van az első körön.
Jaja.
- Melyik helyszín jött be? - A harmadik nap jól ment.
- Az elég jól bevált. - Hétköznap is összejött 10 000 jen.
Az jó volt.
Ott kéne nyomulni.
Kazutóval találtunk egy helyet 20 percre a parktól.
Tök közel.
Sokan családdal és a párjukkal jöttek.
Micsoda?
Még mindig nincs vége?
Ajjaj!
Van ott valami kompkikötő,
úgyhogy elég nagy a forgalom.
Az állomásokon meg az efféle helyeken jó sokan gyűlnek össze,
úgyhogy ott kell körözgetnünk…
Hű, az anyját!
- Menő srác. - Alighanem vihar készülődik.
Szerintem ha követjük ezt a tervet, össze fog jönni a minimum célkitűzés…
Nem tudom, ki mennyire emlékszik, amikor azt beszéltük, hogy…
Tökéletes időzítés!
Mi van?
Ismered?
Aha.
Nem hiszem el!
- Szia! - Jó reggelt!
Sziasztok!
Én leszek az új lakótárs.
Alan vagyok.
Isten hozott!
Alannak hívnak.
Egy külföldi IT-cégnek dolgozom.
Félig brazil és olasz vagyok, negyedrészt japán.
Brazilnak vallom magam, és Japán a választott otthonom.
Elég rámenős srác vagyok.
Ha nagyon bejön valaki, gondolkodás nélkül ráhajtok.
Megvolt a szikra.
Megmosdatjuk egymást?
Nem akarod?
Nem bírom!
Ez kész! Leülhetek?
- Ahová jólesik. - Oda jó lesz?
- Ülj le középre! - Haverod a srác?
Olyasmi.
Ne, Usak!
Agyam eldobom!
Gyere, ölelj már meg!
Nem hiszek a szememnek!
De örülök! Hadd öleljelek meg titeket!
Miből maradtam ki?
Szevasz!
- Örülök, hogy megismerhetlek. - Alan.
Taeheon.
- Mi? - Taeheon.
Taeheon?
- Szia! - Csá! Alan vagyok.
Ryota.
Ez kész, Dai!
Ezer éve!
Hát ez tök vicces.
- Jó téged látni. - Ismerik egymást?
Mi újság veled?
Örülök a találkozásnak.
Shun vagyok.
- Tessék? - Shun.
- Shun? - Igen.
- Alan. - Isten hozott!
Bocs, ha fura, hogy végigölelgetek mindenkit.
Alan. Örülök, hogy megismerhetlek.
Gensei vagyok.
Gensei? Alan vagyok.
Isten hozott!
Ez nagyon kemény!
Bocs a belépőért!
Menj már, óriási volt!
Nincs viccelődés!
Ez kész!
Figyelj csak, Alan! Akkor te ismered Usakot és Dait?
Jaja. Dai! Meséld csak el, hogy találkoztunk!
Rád írtam Instán, mert rohadtul bejöttél.
Ne már, komoly?
Dai bébi! Tuti nem én írtam rád?
Tuti.
De akkoriban épp volt valakid.
Ja, ja.
Azóta tartjuk a kapcsolatot, de nincs semmi cinkes téma.
„Cinkes téma.”
Nem mondanám, hogy túlzottan mély lenne a kapcsolatunk,
de megtörtént minden, aminek meg kellett történnie.
Szóval azért lefeküdtek.
Úgy tűnik.
Akkor kijelenthetjük, hogy megvan a kölcsönös vonzalom.
Naná.
Ne már Usak, ez nem fair!
Hé, várj csak!
Vigyázzatok, forró!
- Mi ez a turbán? - Fordítva csavard fel, úgy jó lesz!
- Shun! - Jaj!
Nehéz lehet neki.
- Mindenkinél instant bevágódtál. - Nem igaz.
Hihetetlen, hogy itt vagy!
Minden okés? Nem zavartam bele a képbe?
- Hát ezt így… - Miért mondod?
Dehogy zavartál.
Tuti?
Gondoljatok bele,
micsoda hónapot töltünk együtt!
Nem mindennapi lehetőség.
Elképesztő! Nagyon élvezem.
Szétadom! Hozzuk ki belőle a maximumot!
Élvezzük ki!
Anyám, borogass!
Vajon Alan érkezése…
felszítja a tüzet Dai és Shun között, vagy véget vet a románcuknak?
Shun mintha egyre jobban belehabarodna Daiba.
És ezzel ő is nyilván tisztában van,
de mintha nem tudná elfogadni.
Mindenesetre most nagyon szenved ez a szegény fiú.
Shunnak változtatnia kell a korábbi recepten, az nem kérdés.
Eddig hagyta, hadd pedálozzanak, míg ő két szalmaszálat nem tett keresztbe.
Kíváncsi vagyok, hajlandó-e aktivizálni magát.
Micsoda dráma zajlik a szemünk előtt!
Igen!
- Egészség! - Egi!
- Szervusztok! - Juhú!
Jó a bukéja.
- Finom! - Ja.
Te milyen pasikra buksz?
Hogy én?
Bejön, ha kedves az arca,
és imádom, ha van rajta mit fogni.
Egyszerűbben mondva…
Megőrülök
egy jó seggért.
Akkor Usak a te embered.
- Sak-sak. - És Taeheon.
Neki jó formás a segge.
- Az enyém kicsi. - Nem is!
Megnő az, ha edzésben tartod, no para!
Mindenkinél adott a lehetőség.
- Inkább a kezed járjon! - Jó.
Te miért jelentkeztél a műsorba?
Nem leszek egykönnyen szerelmes,
és kicsit tartok az elköteleződéstől.
De most, hogy már 29 vagyok…
nem akarom korlátok közé szorítani önmagamat,
úgyhogy ha alakul valami, állok elébe.
Reméltem, itt olyan élmények érnek,
amik ezelőtt soha.
És itt vagyok.
Bravó! Gyönyörű volt!
Örülünk, hogy itt vagy.
Tök durva!
Visszhangzik a tapsvihar!
Ez a drága fiú túl lehet pár csalódáson.
Először felszínesnek tűnt, de ezek után…
Egyre szimpibb ez a fiú.
Az önszeretet rettentő fontos.
Maximálisan egyetértek.
Csak megvan az a veszélye, hogy átcsap egoizmusba.
Vegyük például a Covid-járványt!
Mindenki szidta a kormány intézkedéseit,
a családomat is beleértve.
De nem lehet, hogy mindig kívülről várjuk a segítséget?
Ha mások hibáztatása helyett megpróbálnánk magunkon segíteni,
egy idő után nem lennénk másokra utalva.
Az egónk kifejezése nem egyenlő az önzőséggel.
„Nekem erre van szükségem.”
„Ezt és ezt kérem tőled.”
Ha nem szólalunk meg, nem lesz változás.
Van egyáltalán esély a változásra?
Szükség van rá.
Egy pangó vizű tó előbb-utóbb pusztulásnak indul.
És vége.
A folyamatos vízfrissítés tartja életben.
Ez a társadalmi berendezkedés csak az elitnek kedvez.
Egy picit mintha lekezelően beszélnél egy egész társadalmi rétegről.
Nincs ebben semmi lekezelő.
A rendszer haszonélvezői
nincsenek feltétlenül tisztában a kiváltságaikkal.
Lehet, hogy te így gondolod, Taeheon,
de ha például a médiát nézzük, az elit újabban sokat tesz azért,
hogy az elfogadást hirdesse az LMBTQ-közösség irányába.
Én nem hiszem, hogy…
Szerintem Dai is hasonló elveket vall, mint te.
Ha őszintén hiszel valamiben,
ha minden, amit teszel, erről a szilárd hitről tanúskodik,
ha az egész lényedet ez hatja át, az előbb-utóbb átragad a környezetedre.
Mint a szeretet.
Ami az én hitemet illeti…
Minden reggel, amikor felkelek, azt erősítem magamban,
hogy képes vagyok hatással lenni a világra.
Baromira hiszek abban, hogy a világ, ami körülvesz, tele van szeretettel.
Szerintem ez ilyen egyszerű.
És tessék!
Végszóra a hús is elkészült!
Nice!
- Az evőpálcikák? - Essünk neki!
Megszórhattam volna egy kis rozmaringgal.
- Nincs rozmaring. - Dehogy nincs.
Micsoda? Rozmaring?
Max oregánó.
- Pedig rozmaringgal adta volna. - Aha, szerintem is.
Hová, Dai?
- Kiakadt. - Szegény Dai!
Ki lehet borulva.
Adjátok a tányérokat, és pakolom a kaját.
Omlós.
Isteni!
Ízlik? Tényleg?
Pacsi!
- Finom? - Aha, köszi!
- Passzolsz egy sört? - Kiugrom a mosdóba.
- Ez az, Shun! - Helyes!
Menj, tedd, amit tenned kell!
Dai örülni fog neked.
Dai!
Shun?
De jó, hogy itt vagy!
Muszáj volt bejönnöm, hogy megnyugodjak egy kicsit.
Néha nehéz az élet, mi?
Jó ideje ismerem Alant.
Ő mindig meg akarja mondani a frankót.
- Mármint Alan? - Igen.
De a világ nem olyan tökéletes, mint ahogy ő képzeli.
És ha nem minden csupa rózsaszín, az akkora probléma?
Az a szép, ami valódi.
Tudom.
„Honnan tudhatnád ezt meg azt, ha még sosem voltál ilyen helyzetben?”
Sokan vágják a fejemhez.
És ahogy itt ülsz csendben, arra vágyom, hogy még jobban megismerjelek.
Nyilván nem tudhatom, milyen élmények formálták a személyiséged,
de biztos megvan az oka, miért vagy olyan, amilyen.
Még sosem találkoztam hozzád hasonló sráccal.
Valami azt súgja,
komoly nehézségeken mentél keresztül az életben,
amihez minden erődre szükség volt, hogy valahogy átvészeld,
és az formált ilyenné.
Bízom benne, hogy egyszer jobban beavatsz az életedbe.
Ha szeretnéd hallani,
hogy mi történt…
elmesélhetem.
Semmit sem szeretnék jobban!
Elmeséljem a gyermekkoromat?
Születésemtől kezdve
apa és anya nélkül nőttem fel.
Valószínűleg…
kitettek,
amikor kisbaba voltam.
Ott hagytak egy inkubátorban.
Mármint konkrétabban
egy csecsemőotthon előtt.
- Komolyan? - Igen.
Nyilván nem emlékszem rá.
Aztán…
állami gondozásban nevelkedtem 18 éves koromig.
Árvaházban?
Nem pont úgy hívják, de olyasmi.
És azon a helyen is…
sok mindent éltem át.
Képzelem.
Így nem tudom, mit jelent a család, és milyen…
szerető családban felnőni.
Sosem volt normális életem.
Soha senki nem készített fel az életre.
És…
miután…
sok mindent átéltem…
végül Tokióban kötöttem ki,
teljesen egyedül.
És a Tokióban töltött öt évem alatt éreztem magam…
végre…
szabadnak.
Érted?
El sem tudom képzelni.
Zongorázom neked valamit,
ami segít megnyugodni.
Jól van.
Akkor…
Érzed már?
Ahogy eltölt a nyugalom?
Aranyos vagy.
Ezt most találod ki?
Visszamegyünk a többiekhez?
Menjünk!
Megnyugodtál?
- Megnyugodtam, hála neked. - Örülök.
Köszönöm!
Korábban említetted, hogy fontos személyeket
veszítettél el az életedből.
Elárulod nekem, ha nem gáz,
hogy kik azok?
Apámat és nagyapámat.
Apukádat sejtettem. És akkor a nagyapádat is.
- Értem. - Hát igen.
Apám egyik pillanatról a másikra betegedett meg.
Amikor már nem bírta, bement a kórházba, ahol közölték vele,
hogy három hónapja lehet hátra.
Gyomorrákja volt.
De végül egy hónapig sem bírta szegény.
Oh, my god!
A végén már nem volt magánál, jórészt öntudatlan állapotban volt.
De az utolsó szavaival azt mondta nekem:
„Büszke vagyok rád.”
Úgyhogy…
Jaj! Borzasztó nehéz lehetett neked!
- Kérsz zsepit? - Aha.
Egy év sem telt el azóta.
Nem sokat volt alkalmam beszélni apámmal,
miután munkába álltam.
Elég…
önálló voltam.
Fiatalon kezdtem dolgozni,
és ritkán látogattam haza.
Igazából azt sem mondtam el a szüleimnek, hogy mivel foglalkozom.
De ettől függetlenül mindig mögöttem álltak.
És apa az utolsó leheletével is…
azt mondta nekem, hogy büszke rám.
Sosem tudhatjuk, mit tartogat számunkra az sors.
Úgyhogy mindig arra törekszem, hogy a jelenben éljek.
Hogy…később semmit se bánjak.
Örülök…
hogy megismertelek titeket.
És miután nagyapám is elment…
arra gondoltam, hogy apámtól kaptam ezt az ajándékot.
Igen.
Abszolút. Én is azt hiszem.
Szóval…
hálás vagyok apámnak.
Egyre többet tudunk meg a szereplők élettörténetéről,
és ahogy mi is részeseivé válunk…
- Értitek. - Igazad van.
Az ember eleinte nehezen nyílik meg mások előtt,
nem adja ki a legbelsőbb titkait.
De ahogy alakulnak a barátságok, és erősödik köztük a kötelék,
bátrabban kiöntik egymásnak a szívüket.
Ahogy Gensei is megnyílt előttünk, Shun úgyszintén, nyilván eszünkbe jut,
hogy Usaknak, Kazutónak és Taeheonnak is van egy ilyen oldala.
- Mindenkinek lenne mit mesélnie. - Naná!
És végre Shun és Dai között is megtörtént az a beszélgetés,
ami után igazán közel kerültek egymáshoz.
Engem mélyen megérintett az a jelenet a zongoránál, ahogy…
- Az annyira szép volt! - Igen!
Az valami csodálatos volt!
Mint egy filmben.
Ez a kép mehetne is a plakátra.
Még a főcímnek is hagytak helyet!
- A világítás is… - Wong Kar-wai, nem?
És Dai milyen finoman nyitott Dai felé!
Ahogy megkérdezte Shunt, miért olyan a természete, amilyen.
Az nagyon tetszett.
És ahogy Shun azt mondta: „Tudom.”
- De édes! - Abban minden benne volt!
Erősödött a kapcsolatuk.
Igen, erősebb, mint valaha!
Szerintetek mennyire para barátoktól kölcsönkérni?
- Sosem kérnék. - Ha pénzről van szó…
Barátoktól soha.
Párás lett a fotel?
Tiszta nyirkos.
Szóval el tudod képzelni, mekkora gáz van, ha…
- Csingiling! - Üzenet!
Csilingelt a tablet.
Mi?
- Üzenet jött. - Ezt kéred még?
- Csak kenyeret. - Jó.
Micsoda?
Mi az?
- Mondd már! - Mit írnak?
„A szerencsés párok holnap elmehetnek egy randevúra.”
Oh, my god! Ezt írták az üzenetben?
Full random?
- Király! - Ennyi.
- A semmiből? Oh, my god! - Oké.
„Írjátok le egy papírcetlire, kivel szeretnétek menni!”
- Durva! - Mindenki írja le?
- Gondolom. - Wow!
Ajjaj!
- Tökre elmennék Disneylandbe. - Figyu, figyu!
„Azok mehetnek el holnap randizni,
akik egymást választották.”
Magamat írom.
Saját magadat?
„Holnap reggel érkezik a nagy bejelentés.”
Durva!
Imádom! Szenzációs!
Hát erre nem számítottam.
Nekem tetszik az ötlet.
Ideje tiszta vizet önteni a pohárba!
Kölcsönös szerelem.
A nagy vallomások után kevesebb lesz a kérdőjel, nem?
De!
Dai és Shun tuti befutó.
Dai és Shun, igen.
Ha ők sem matchelnek, miről beszélünk?
Igen, teljesen nonszensz lenne.
Remélem, létrejön a randevú.
„A szerencsés párok holnap elmehetnek egy randevúra.”
Oh, my god!
„Írjátok le egy papírcetlire, kivel szeretnétek menni!”
„Csak azok mehetnek el holnapi randizni, akik egymást választották.”
Olvasd te, Usak!
Oké.
- „Jó reggelt mindenkinek!” - Jó reggelt!
„Most végre kiderül, ki mehet ma randizni.”
Tök váratlan az egész!
- Ezt szívesen passzolnám. - Megértem.
Teljesen kész vagyok!
Az első pár…
Shun.
Oké.
Shun már tudja, mi?
- Mázlista! - Te nyilván tudod.
Shun partnere nem más, mint…
- Na? - Dai!
Hála istennek!
AZ ELSŐ PÁR SHUN ÉS DAI
A szívbaj kerülgetett!
Gratula!
Na jól van! De azért várható volt.
Usak milyen drámai szünetet tartott!
Erre számítottam.
Tudtam, hogy Shun Dait választja.
Le lehetett venni, hogy Shunnak tetszik Dai.
Vagy legalábbis kezdi megkedvelni.
Azt mondtad, ők az első pár. Ezek szerint van még?
Azonnal kiderül.
Rettenetesen kíváncsi vagyok.
Szívesen beszélgettem volna Ryotával kettesben,
ezért őt választottam.
Én Usak nevét írtam a papírra.
Mert nehezen igazodom ki rajta.
Amellett nagyon izgató volt, ahogy ette a jégkrémet.
„És ennyi.”
Ennyi?
Az van odaírva?
Aha, ezt írták.
Félreértettem volna?
Lehetséges, hogy nem is tetszem neki
már az elejétől fogva?
Vagy mi?
Csak képzeltem volna az egészet?
Erről van szó?
Gensei leírta Ryota nevét, aztán:
„Ezt meg hogy?”
„Ha Ryota nem engem választott, akkor csak félreértettem a szándékait?”
- Ez jár a fejében. - Vajon mit fog tenni?
Hagyja az egészet a francba?
Vagy azt mondja: „Akkor is megküzdök ezért a srácért!”
Akármi lehet.
- Jó mulatást! - Búcsúzunk?
- Hajrá! - Sziasztok!
- Érezzétek jól magatokat! - Jó szórakozást!
Na.
Tuti várták már. Bevallom, még én is izgulok.
Cukik.
Fantasztikus érzés a tudat, hogy velem akartál randizni.
Egyedül te jöttél szóba.
Miért nem inkább „Ez volt minden vágyam”?
Az úgy mindjárt más.
Harapjunk valamit!
Tegnap pont ezen töprengtem a fürdőkádban.
Arra gondoltam, hogy eléggé nehezedre esik
kimutatni az érzéseidet.
- Tudod? - Igen?
Eleinte ez volt az érzésem.
Eleinte nem tetszettél.
Igen, lehet, hogy erről volt szó, hogy nem tetszettem neked.
Nem kaptam tőled semmi visszajelzést.
Mindenesetre örülök, hogy tévedtem veled kapcsolatban.
Elég durván rád másztam.
Előfordult már korábban, hogy egy srác üldözött a szerelmével?
Volt ilyen,
de nem igazán hozott lázba, úgyhogy leépítettem.
Mi mást tehet az ember, mi?
Igen.
Nem igazán szeretem,
ha valaki nyíltan nyomul rám.
Amíg nem randizunk,
nem izgat, ha tízes szinten vagyok, ő pedig nullán.
- Aha. - Érted?
- Az érzéseinket tekintve. - Aha, értem.
És ha randizunk, jobb, ha egálban vagyunk.
Most nem ez a helyzet?
Te most kábé…
a nyolcason vagy.
Most miért mondod ezt?
Ez annyira nem fair!
Nem tudhatod, hogy 8-ason vagyok vagy 2-esen.
Te sokkal közvetlenebb vagy nálam.
- Ez igaz. - Ja.
Nem ehhez szoktam hozzá.
Feladod a leckét.
Én úgy látom, megvan az egyensúly, nem?
Dai már viccelődni is mer vele.
Ja!
Jól alakul a kapcsolatuk.
Rég jártam már oceanáriumban.
Hát ez meg mit csinál?
Még sosem láttam ilyen halat.
- Elbújt. - Gyönyörű!
Nézd, cápák!
Csodálatos!
Hatalmas!
Milyen jópofa már ez az oceanárium, nem?
- Az tuti! - Milyen édes pár!
Ahogy az akvárium falán tükröződik az arcuk!
De cukik!
Vajon menekülnek a cápa elől?
Nézd, hogy úsznak!
Imádni valók!
Jaj, de arik!
Együtt játszanak.
Nézd! Az egy élő jegesmedve? Rettenetesen aranyos!
Szerinted nem?
Telekajálta magát?
Aranyos.
Odanézz!
Ott fut, ott fut, ott fut!
De cuki!
Milyen aranyosak!
Lövök egy fotót.
Mit eszel? Finom?
Ízlik?
De cuki!
Felírtad a nevem egy cetlire,
bedobtad a kosárba, és most itt vagyunk.
Ez az egész számomra nagyon sokat jelent.
És ha nem változtak irántam az érzelmeid,
nem kell túlzásba vinned,
de rettenetesen boldoggá tennél, ha valahogy a tudtomra adnád.
Mint ma.
Olyan boldog voltam!
Tényleg?
Még szép!
Szerintem ez természetes.
A fellegekben járok.
- Tényleg? - Igen.
Boldog vagyok.
Eszméletlenül fontos vagy nekem, Shun.
Köszönöm!
Köszönöd?
Ennyi?
Mi az? Mi jár a fejedben?
Gondolkozom.
Gondolkozol?
Micsodán?
- Tudod… - Igen?
Nem érdekes.
- Mondd már el! - Nem.
Már épp belekezdtél.
Ki vele!
Olyan oldaláról ismertem meg, ami nem igazán tetszik.
És ez elég kijózanítóan hatott rám.
Mi?
- Hogy mi? - De miért?
Mikor történhetett?
Shun!
Mi a baj?
Azonnal nézném a folytatást!
- Ugye? - Esküszöm!
A feliratot fordította: Tóth Márton