„Teď vám řekneme, kdo se dneska dostane na rande.“
Kazuto a…
Chci tě vzít na rande.
RJÓTA (28) MODEL A VEDOUCÍ KAVÁRNY
Když jsem ale uviděl Kazuta, hned mi učaroval.
ALAN (29) BRAZILEC, ZAMĚSTNANEC V IT FIRMĚ
Napíšu, že bych chtěl jít…
s tebou, Kazuto.
USAK (36) TANEČNÍK V KLUBU
PRVNÍ PÁR KAZUTO A…
Paráda! Ty jo, já mám takovou radost!
KAZUTO A ALAN
Jsem to já.
- Takže Alan. - To dává smysl.
Toho Kazuto oslovil jako první.
Alane!
To je bomba!
DAI (23) VYSOKOŠKOLÁK
ŠUN (23) UMĚLEC
„A to je všechno.“
Cože? To jako fakt?
Prý je to všechno.
- To je všechno? Cože? - To snad ne! To myslí vážně?
Takže Šun už o Daie úplně ztratil zájem.
Cože?
Chápu.
Tak jo…
Pojďme.
Nemám ti vzít tašku?
- Nemusíš. - Aspoň tuhle.
BOYFRIEND
Já už vážně ničemu nerozumím.
TO JE VŠECHNO
RJÓTA (28)
Fakt jsem s ním chtěl jít já.
Budou spolu přes noc. To může znamenat jen jedno.
ŠUN
- Promluvíme si? - Fajn.
Kde?
- Cože? - Kde?
- V jídelně. - Fajn.
Co se stalo?
Myslím dneska.
Co chceš vědět?
- Proč jsem si tě nevybral? - Jo.
Hodně jsem o tom přemýšlel a došel jsem k tomu,
že to není dobrý nápad.
Zajímá mě, jak jsi na to přišel.
Od začátku jsi mi připadal
jako někdo, kdo nebývá často mrzutý.
Podle tvých reakcí a nálad jsem usoudil,
že se od sebe až moc lišíme.
Vzpomínáš si na to naše rande?
Jo.
Ten je krásný!
Že jo?
Ty jsou rozkošné!
Chutná vám?
Je to mňamka?
Co?
To jsou miláčci.
Sotva se s tebou začnu bavit,
narazím na to, jak jsme rozdílní.
Chvilku je mi fajn, a hned nato dostanu depku.
Je to začarovaný kruh.
A strašně mě to vyčerpává.
Chci být s někým, s kým budu na stejné vlně.
Nepotřebuju si furt povídat.
Prostě si nemyslím,
že bychom se k sobě hodili.
Proto by podle mě bylo lepší…
kdybychom zůstali…
jenom kamarádi.
Takže tak.
Víš, jak jsme se včera objali,
než jsme šli na noc každý k sobě?
Já se takhle chovám jen k lidem,
ke kterým cítím něco víc
než jen přátelství.
Dneska jsem o tom na pokoji přemýšlel.
Jestli ses ale vážně rozhodl,
že chceš, abychom byli jenom kámoši,
a jsi si tím doopravdy jistý,
jsem se s tím ochotný smířit.
Fakt to teda chceš utnout
a začít zase s čistým štítem jako kamarádi?
Jo.
Dobře.
Tak…
Fajn.
Děkuju za upřímnost.
ŠUN DAI
To je tak smutné!
Vážně jsem ale rád, že se Dai rozhodl stáhnout.
Spousta lidí by to nedokázala, že ne?
Podle mě ne.
Kdyby se dál dožadoval vysvětlení,
akorát by ho tím ještě víc popudil.
- Přesně. Udělal dobře. - Proto bylo lepší ustoupit.
Zrovna v akváriu je ale těžké nemluvit, nemyslíte?
- To teda. - Tam vás to k tomu přímo nutí.
V galerii můžete jen zadumaně pokyvovat hlavou.
- Jasně. - Ale v akváriu…
- Všechno komentujete. - A rozplýváte se.
- Má to s ním těžké. - Třeba to bude mít opačný účinek.
Když se Dai stáhne, možná Šunovi dojde, o co přišel.
- Podle mě by se to stát mohlo. - Jo.
Ahoj.
Nazdar.
- Byl jsi na pokoji? - Jo.
Co jsi tam dělal?
Jen jsem si chvilku kreslil.
Jo?
- Jak se dneska máš? - Dneska?
Jo.
Je mi strašně.
Jak to zvládáš ty?
PRVNÍ PÁR KAZUTO A ALAN
Tušil jsem, že si vybere jeho.
Ale pořád mě to štve.
Ty jsi taky napsal Kazutovo jméno?
- Jo. - Aha.
Když mu Alan včera přede všema řekl, že o něj má zájem,
uvědomil jsem si, že o něj nechci přijít.
Došlo mi, co k němu cítím.
Na Kazuta ale podle všeho
udělala dojem spíš Alanova odvaha.
jasně.
Vypadá to tak.
Myslíš, že mají dvě postele, nebo letiště?
Doufám, že dvě.
- Já taky. - Snad máme pravdu.
Snad jo.
Ti jsou rozkošní!
Já vím.
Je fakt, že počet postelí je klíčový.
- To teda! - Určuje atmosféru.
Když s někým sdílíte postel, i když jste neměli nic v plánu…
- Pěkně hřeje. - Vzrušíte se.
Jak se podle vás ten náš troufalec zachová teď?
Promění se v gentlemana?
- Jo… - Nebo se na něj vrhne?
To mě taky zajímá!
„Zekú.“
Ty jo, já se tak těším!
Ty kráso!
Není to bomba? Jsem fakt nadšenej.
Počkej.
Není to vana?
Máme tu lázně!
Počkat!
Ta je asi jenom pro nás, ne?
- Ty vole… - Je to tu boží, že?
- Jo. - Kterou chceš?
Mně je to jedno.
Tak je to skoro letiště, Usaku.
Nepřirazíme je k sobě? Ať nám v noci není smutno.
Pojď mi pomoct.
- Jde to samo. - Mně vůbec.
Ne? Jak to?
- Pohnula se? - Jo.
Super.
- A teď už je to vážně letiště. - Promiň, Usaku.
Ty jsi míšenec, Alane?
Táta je napůl Ital a napůl Brazilec.
A máma je Brazilka japonského původu.
Už od svých dvou let ale žiju tady.
- Ale narodil ses v Brazílii. - Jo.
Pak už jsem tam ale nikdy nebyl.
- Vážně ne? - Ne.
Ale láká tě to?
To si piš. Aspoň jednou se tam chci podívat.
Víš, že tátu jsem neviděl od svých šesti let?
Chci ho navštívit.
Když mi bylo šest, bohužel ho chytila policie a zatkli ho.
Tehdy mi přikázal,
abych se postaral o svoji mladší sestru.
Teda spíš mě o to požádal.
Prostě mi vysvětlil, že odteď jsem pánem domu já,
a s omluvou dal všechno na starost mně.
Nic víc mi po něm nezbylo.
Teď už mě s ním spojuje jenom tenhle slib.
Máma musela od rána do večera pracovat,
takže jsem ségru vodil do školy já.
A pak ji zase vyzvedával.
Dlouhou dobu bylo úplně normální, že jsme neměli nic k večeři.
Naštěstí jsme ale bydleli ve velkým činžáku s hromadou sousedů,
takže jsme se často navečeřeli u někoho z nich.
Myslím já a ségra.
Vy jste s rodinou něco podobnýho dělali?
- Co přesně? - Jedli jste společně u stolu?
Až do střední jo.
- Dokud jsi bydlel doma? - Přesně tak.
Už dlouho sním o tom, že jednou budu moct jíst s rodinou u jednoho stolu.
Mockrát se mi to totiž nepoštěstilo.
Jenom vzácně jsme se sešli fakt všichni.
Proto mi na tom tak záleží.
Jak ses vlastně cítil,
když jsme psali ty jména?
- Byl jsem nervózní. - Co se ti honilo hlavou?
Jak ses cítil?
Nejvíc se mi líbíš ty.
Mám tě moc rád.
Čekal jsi, že si vyberu tebe?
Proč se ptáš?
Vím, že jsem přede všema prohlásil,
že jsi mi totálně učaroval.
Obecně jsem dost upřímnej člověk,
ale takhle se cítím fakt poprvý.
S láskou na první pohled nemám zkušenosti.
Nikdy mi vedle nikoho nebušilo srdce tak jako s tebou.
Je to pro mě úplně novej pocit.
Proto jsem chtěl to rande začít tím,
že se ti s tímhle vším svěřím.
Co se děje, chlapče?
Vypadáš jako socha Buddhy.
Tak to má Buddha docela pohodlné.
Fakt? Není těžké tu pozici udržet?
Zítra máme zase pracovat v kavárně.
Však oni se zítra ráno vrátí, ne?
Jo, zítra.
- Na zdraví. - Ať slouží!
Na zdraví.
Ptal ses, proč jsem dneska…
na ten papír napsal tvoje jméno.
Připadáš mi jako vážně ohleduplný člověk.
Když spolu sedíme u večeře…
vždycky nám pomůžeš vyhnout se trapnému tichu.
Jsi fakt veselý a je s tebou legrace,
ale taky jsem vycítil, že máš za sebou nějakou těžkou zkušenost.
Proto se teď asi tak snažíš vypadat pořád šťastně.
A právě to mě na tobě přitahuje.
V dětství jsem to rozhodně neměl jednoduchý.
Přijde mi, že jsme se ségrou…
museli vážně bojovat o přežití.
Jasně.
V dospělosti jsem ale potkal další lidi, na kterých mi začalo záležet.
A bez těch zkušeností bych je možná v životě neměl.
Kdyby mi někdo nabídl, že se můžu vrátit do dětství, a zeptal se,
jestli si tím vším chci projít znova,
šel bych do toho.
Jakmile jsem o tom zkusil přemýšlet takhle,
začal jsem být fakt šťastnej.
Vážně jsem teď se sebou spokojenej.
Panebože, proč brečím?
Promiň, tohle je fakt trapas.
Ale vůbec ne.
Díky, že ses mi svěřil.
Vážně se s tebou…
dobře povídá.
Kazuto umí naslouchat.
To vypadá slibně.
Jaký máš vlastně typ?
Těžko říct.
Líbí se mi chlapi s jakoby zvířecími rysy.
- Takže já! - Cože?
- To já splňuju, ne? - No nevím.
Zatím jsem chodil se dvěma lidma.
A oba vypadali úplně jinak.
Co ty? Taky se díváš na obličej? Ze začátku asi jo…
Líbí se mi, když vypadají laskavě,
ale zároveň mají nějaký svaly.
- Víš, jak to myslím? - Ani ne.
Tak se podívej na sebe.
Já žádné svaly nemám.
Cože? Jasně že máš.
Jdu se opláchnout.
Do sprchy?
Už máš dost?
- Je mi vedro. - Fakt?
Ty tu klidně zůstaň.
- Chceš se umýt? - Cože?
- Jako navzájem. - Navzájem?
- Tak hele! - Ten je odvážný.
Kdyby něco hrozilo, můžeš mě přesměrovat.
Já bych to neriskoval.
- Ať se to nezvrhne. - Jasně. Máš pravdu.
Zatím to nečetl.
Co?
Napsal jsem Kazutovi, ale zatím to nečetl.
Ne?
- To tě asi dost mrzí. - Ale čekal jsem to.
Jasně.
Proč se najednou chováš tak svůdně?
Rozepni se.
- Cože? - Zkus to.
Já to neumím.
Sexy!
Tohle fakt sexy nebylo.
Chceš masáž?
Tak jo.
Tak se zase svlíkni.
Já nechci.
- Proč? - Je mi kosa.
- Má to být masáž. - No a?
- Bez trička bude lepší. - Cože?
Tak už se svlíkni.
- Cože? Tady? - Jo.
To myslíš vážně?
Fakt je to v pohodě?
Tohle není dobrý nápad.
Radši bych to nedělal.
Moje máma…
je masérka.
- Fakt? - Jo.
Je to strašně příjemné, ale…
Nechci tě jenom tak pošimrat, ale pořádně promasírovat.
- Ty jo… - Brzdi, chlape!
Alan ví, jak na to, že?
Je to přímo odborník.
Jak ho objal…
Jeho přátelskost ho se všema sbližuje.
Je fakt borec.
Kazuto z toho ale musí mít dost smíšené pocity.
Rozhodně to vypadalo, že chce zpomalit.
Aspoň trochu.
Alan ale tlačí, jak může.
Nesundá nohu z plynu.
Najednou přišlo tolik zvratů!
Dneska se mají vrátit.
Z líbánek, že?
Z líbánek?
- To zní nebezpečně. - Já vím.
Určitě se ale po tom dni dost sblížili.
Beztak se budou oba pěkně křenit.
A držet se za ruce.
- Už je vidím. - Fakt?
A drží se za ruce? Nedrží, že ne?
- Ale mají sladěnej ohoz. - Jako dvojčata.
- Máte pravdu. - Fakt.
- Třeba je to náhoda. - Čau.
Vítejte zpátky.
Ahoj.
- Vítejte zpátky. - Nazdar.
To jsou karbanátky?
Jsou dobré?
- Užili jste si to? - Jo.
- Furt jsme se koupali. - Jo.
Co to přesně znamená?
Žádný skrytý význam v tom nehledej, prosím tě.
Vyspal ses, Alane?
- Asi ne, co? - Spali jste?
- Usnuli jsme hned po tý masáži, ne? - Po masáži?
Takže tam měli maséry?
Ne, namasírovali jsme se sami.
Fakt?
Měli jste tam tatami?
- Jo? - A byli jsme nazí.
- Nazí? - Během tý masáže.
Trochu jsme to přepískli.
Usak furt řeší ty postele.
A spali jste na futonech?
Měli jsme každý svoji postel, ale já je hned přirazil k sobě.
To je hezké.
Alan jim vyklopí všechno.
- Jo. - Ničím se netají.
Protože neví, že má dva soupeře.
- No jo, to je pravda. - Jo.
Znamená to, že už nestojíš o nikoho jinýho než Kazuta?
Spíš bych ho chtěl prostě líp poznat.
A co ty?
Já už jsem rozhodnutý.
Pokud to má ale vyjít,
budu se muset pořádně snažit.
Chápeš?
Takže tak.
Musím začít jednat.
Jasně.
Promiň, že jdu pozdě.
- Čekal jsi dlouho? - Vůbec ne.
Víš, jak jsi teď byl na tom rande?
- Jo. - Já jen…
Udělal sis jasno ve svých citech?
Chceš se umýt?
Sexy!
Bože…
Popravdě zatím ne.
Aha.
Spíš jsem ještě zmatenější než dřív.
Aha.
Jak to?
Ještě jsem si to v hlavně úplně nesrovnal.
Alan strašně usiloval o fyzický kontakt.
Nebyli jsme na stejné vlně.
Já se do toho bodu pořád nedostal.
Takže z toho mám dost smíšené pocity.
Musím se trochu uklidnit.
- Ty nejsi v klidu? - V klidu?
Posledních pár dnů vůbec ne.
Nechci na nic spěchat, ale vím, že nemáme moc času.
Jasně.
Asi to bude znít blbě,
ale osobně se cítím líp,
když se bavíme všichni pohromadě, než když tu sedíme takhle o samotě.
- Nechce, aby ho tahali ven. - Je toho na něj celkově moc.
Alan hodně tlačil na pilu
a Rjóta na něj taky naléhá, aby se pro někoho rozhodnul.
Třeba si teď začne říkat,
jestli by mu nakonec nebylo nejlíp s Usakem.
Kdyby dokázal prostě říct ne jako Šun, měl by to jednodušší,
ale Kazuto se snaží každému vyjít vstříc,
i když se mu do toho zrovna nechce.
- A teď kvůli tomu trpí. - Přesně.
- A Rjótovy zprávy to ještě zhoršujou. - Jo.
Zajímalo by mě, co mu vlastně napsal.
- Radši si to měl odpustit. - Přesně!
Na druhou stranu ale Rjótu chápu.
- To já taky. - Nemohl si pomoct.
A Usak taky prohlásil, že to ještě zkusí.
- Že bude jednat. - Přesně.
DNES SE PROSÍM SAMI ROZHODNĚTE, KDO BUDE MÍT SMĚNU
Já.
Cože?
Dneska bych chtěl… s naší dodávkou…
vyjet já.
Fakt?
A vzal bych si k sobě… Kazuta.
- Cože? - Půjdeš se mnou?
Ty jo…
Teď mu to určitě došlo.
Jasně. S radostí.
Super.
Tak si to užijte!
- Tak ahoj. - Mějte se.
Zatím.
Najednou tu máme další zvrat.
Čau.
Díky.
- Vzal sis řidičák? - Jo.
Ty jinak normálně neřídíš?
Jenom když jsem ve svým rodným městě.
Poprvé nesedím za volantem já.
Hurá!
Vyjíždíme!
To se ti povedlo.
Jo?
Podívej se na to moře.
Jo, už ho vidím.
To je krása.
Vypadá nádherně, že?
Jo.
Byl jsi psychicky připravený na další směnu?
Popravdě vůbec.
Došlo mi, že nikdy jindy si spolu asi nepopovídáme.
To je fakt.
Proč se podle vás Usak přihlásil?
Myslíte, že se něco stane?
Něco určitě.
- Že jo? - Jo. Bylo to zvláštní.
Možná to nebude nic zásadního,
ale něco se určitě děje.
Kam až to utíkáš, Usaku?
- Zkus mě vyfotit ve skoku. - Dobře.
Pozor, teď!
Tahle by mohla vyjít skvěle.
Zkusíme skočit spolu?
Proč ne?
Pozor, teď!
Tahle je super.
- Fakt. - Jo.
No krása!
Jsou rozkošní.
- Jedno latte. - Rozumím. Děkujeme moc.
Děkujeme za trpělivost.
- Latte s ledem. - Díky.
Tady je jedna šťáva z guavy. Děkujeme za trpělivost.
Posledně byly vynikající.
Vážně? Tak to mě moc těší.
Už je to hotové.
Prosím. Děkujeme.
Mějte se.
Děkujeme moc.
- To člověka potěší, že? - Přesně.
Fakt si tu práci užívám.
- Docela jim to klape, ne? - Jo.
- Souhlasím. - Podle mě se k sobě hodí.
Třeba teď náš vyčerpaný Kazuto zjistí, že je mu s Usakem líp.
DNEŠNÍ TRŽBA 10 700 JENŮ
- Mám ti to vzít? - Je tu nádherně… Díky.
To je krása!
Taky by sis nejradši sundal boty?
Jo, naboso by to bylo určitě…
Pozor! Řítí se na nás vlna.
Bacha!
A jsem mokrý.
Nejdřív ty,
prosím.
- A teď ty. - Dobře.
Než se pustím do psaní,
chtěl bych ti…
něco říct.
Můžu ten vzkaz napsat pak?
Jasně.
Neumím se vyjadřovat…
snoply… počkej.
Snoply?
Chtěl jsem říct slovy.
Snoply?
„Snoply“ a „slovy“ zní skoro stejně.
Možná to moc nepůjde chápat,
ale chci, aby sis mě vyslechl.
Dobře.
Hlavně si…
prosím nemysli, že na to musíš nějak reagovat.
Když jsem dorazil do Green Roomu,
byl jsi první člověk,
který mě nějak oslovil.
Jsi neuvěřitelný dříč.
A taky vážně skvělý kuchař.
A bylo od tebe strašně hezké, jak ses se mnou snažil dát do řeči.
Prostě podle mě…
máš hromadu…
úžasných vlastností.
Všichni naši ostatní spolubydlící
stráví v Green Roomu…
ještě jednou tolik času.
Ale pro mě…
je tohle poslední den.
Cože?
Já dneska z Green Roomu odjíždím.
To jako fakt?
Jo.
Cože?
Ne!
- Proč? - Proč?
Jeden z důvodů, proč jsem sem přišel,
bylo to, že jsem se chtěl naučit
pořádně mluvit o svých pocitech.
A dneska jsem se toho rozhodl fakt dosáhnout.
Proto jsem tě…
vzal s sebou na směnu.
Abych se ti mohl vyznat.
Našel jsem tu někoho, kdo mi vážně sednul,
a dokázal jsem se mu to říct,
takže…
můžu být spokojený.
Jo.
To je všechno, o čem jsem chtěl mluvit.
A teď se teda vrhnu na ten vzkaz.
Ty už můžeš jít zpátky.
Tak já teda jdu.
Díky.
- Co je to za zvuk? - Že by už byli zpátky?
- Hej! - Vrátili se!
Z Kazuta se stal šofér.
Vítejte zpátky.
- Působí tak klidně. - Dobrá práce.
Vítejte zpátky.
- Tak jsme doma. - Ahoj.
Nazdar.
- Čau. - Ahoj.
Vítejte zpátky.
Jsi unavený?
- Není ti zima? - Uteklo to.
Vypadáš nějak zadumaně.
Úplně z tebe…
číší napětí, Kazuto.
- Co se děje? - Tváříš se fakt vážně.
- Co to? - Co to má být?
Co je?
Ale ne!
- To jako fakt? - Kecáš!
Co to vyvádíš?
- Co je? - Co to má znamenat?
Přišel jsem vám říct, že odsud dneska odcházím.
Děláš si srandu?
Ne.
To jako fakt?
Jo. Zítra letím pracovně do zahraničí.
Aha.
Od začátku…
jsem věděl, že tu budu jen chvilku.
- To je teda zvrat. - Fakt?
Jo.
Bude mi po tobě smutno.
Dneska…
Ale ne…
Nemůžu ani mluvit…
Dneska jsem pracoval s Kazutem v kavárně
a podařilo se mi dosáhnout svého cíle
a říct mu, jak se cítím.
Proto odsud můžu odejít
s dobrým pocitem.
Ať už tu hledáte lásku, nebo přátelství,
některé věci byste podle mě nedokázali říct nikde jinde než tady.
Doufám, že si té příležitosti vážíte a pořádně ji využijete.
Strašně si přeju, abyste se tu po zbytek pobytu
měli moc dobře a dokázali spolu mluvit
o svých pocitech.
Těší mě. Já jsem Usak, jeden z tanečníků.
Někdy si ale právě nejsem jistý, co to vlastně znamená.
Máš nějaké koníčky?
Stálo mě odvahu na to vůbec upozornit, a on mě úplně ignoroval.
Tak já ho uberu.
Toho masa.
Pokud se nezměním já sám,
nezmění se ani svět kolem mě.
Nejvíc se mi líbíš ty.
Cože?
Hurá!
Pořád mě to štve.
…Kazuta.
Půjdeš se mnou?
Co mělo být dneska na večeři?
Udělali jsme jehněčí kari.
Koupili jsme ti ale i kuřecí řízky.
Díky.
Snězte je prosím za mě.
Díky za všechno.
Já to asi nedám.
Vážně ti moc děkuju.
Rád jsem s tebou trávil čas.
- Díky moc, Usaku. - Nápodobně.
Hodně štěstí.
Díky za všechno, Usaku.
- Díky tobě jsem se tu cítil dobře, Daii. - Kecáš.
Sotva se to tu začalo rozjíždět…
Děkuju.
Díky, Šune.
Já děkuju tobě.
Sotva jsme se skamarádili…
Rád jsem tě poznal.
Díky, že ses ke mně choval tak hezky.
Díky, Kazuto.
- Nápodobně. - Díky.
Díky tobě jsem pocítil
něco krásného.
Děkuju.
Ať se ti tu daří.
Opatruj se. A hodně štěstí.
Udělám, co se dá. Vy se tu taky snažte.
Díky, Usaku.
Mějte se.
Co to?
Co je?
- To je super! - Co?
Co to máš?
Fakt se rozkreslil.
No teda!
- To je to, na čem pracoval? - Boží!
Našel jsem tu za toho půl měsíce spoustu motivace.
Osobně považuju za velký pokrok,
že jsem dokázal dát najevo, co cítím.
Určitě mi to v budoucích vztazích pomůže.
Byl to zážitek, na který budu vzpomínat
celý život.
Nikdy na to nezapomenu.
Překlad titulků: Veronika Kursová