- Maradsz? - Aha.
Unom már az egészet.
Semmi kedvem hozzá.
Gyere velem!
Ikuo nagyon cuki. Hogy nevet!
Igyekezni fogok.
Oldalra pillantok,
és látom, hogy meg sem mozdul.
Meg bírtam volna pofozni.
Otthon elkapod a grabancát?
Szerintem jönni fog ő magától.
Nagyon biztonságban érzi magát.
Teljesen.
De nem akarom elbizonytalanítani.
- Biztonságot adsz neki. - Így van, ahogy mondod.
De még össze sem jöttetek.
Nem.
Akkor elvárható egyáltalán?
Hát, tudod,
ha csak játszadozik az érzéseimmel,
és nem hajlandó komolyan venni,
vagy játssza durcás kisfiút,
felőlem tegye!
De ne várjon feltételek nélküli odaadást.
Mit csináljak?
Most már így alakult.
- Aggaszt a dolog? - Eléggé.
Miért nem tetted fel a kezed?
Gondoltam, már úgyis kibékültünk…
Tele volt a tököd?
Meg tudom érteni.
Nem volt kedvem dolgozni.
Hát, úgy tűnik…
ez már mindig így lesz, hogy visszasüppedek a melankóliába.
Ha egy probléma megoldódik,
jön egy másik, és újra elmegy az életkedvem.
Nehéz eset vagyok.
Nem könnyű velem, az biztos.
Legalább van önkritikája.
Folyton figyelemre vágyik.
NYÁR, KÁVÉZÓ, PASIK
Azt szeretem Shunban a legjobban,
hogy sohasem mismásol, ha valami nyomja a lelkét.
Ha kell, bántóan őszinte. Ami a szívén, az a száján.
És emiatt végtelenül hitelesnek tartom.
Szerinted miért nem tette fel a kezét?
Megmondom őszintén, halvány gőzöm sincs,
de örülnék neki, ha adna valami magyarázatot.
De legalább dobott egy üzit.
Mit írt?
Mutatom.
„Úgy leszívott a vita, hogy nem volt kedvem dolgozni.
Bocsáss meg, ha megbántottalak!
El akartalak kísérni, de képtelen voltam rá.”
Ezzel persze nem lett volna elintézve,
de egy órával később elküldte ezt a cuki békát.
Nem tehetek róla, de ilyenkor meg tudnám zabálni.
- Shun lőtte? - Cuki!
Engem sem hagy nyugodni pár dolog.
Simán mondhatta volna, hogy nem lát rá semmi esélyt.
Mármint Kazuto?
Ha így érzi, ne kíméljen!
- Szegezd neki a kérdést! - Lehet, hogy az lesz.
„Mondd el, hogy irántam, hogy tovább tudjak lépni!”
És utána mihez kezdenél?
Végig kell gondolnom pár dolgot.
- Lősz egy fotót? - Aha.
- Kész? - Aha.
Mehet!
Milyen?
Zseniális!
Muti! Muti már!
Parancsolj!
Tök édi!
Eszméletlen!
- Még gondolkozom. - Micsodán?
Hogy milyen szupi képeket lehetne még lőni.
Jaja. Nekem is van pár ötletem.
- Dugjuk össze a fejünket! - Oksa.
- Jól elvannak. - Mint a jóbarátok.
Megjöttünk!
- Itt vagyunk! - Sziasztok!
Halihó!
Milyen volt?
- Szuper! - Jó buli volt.
- Tök cukik vagytok. - Köszi!
Na és akkor…
Figyu, Dai!
Feljönnél velem az emeletre?
- Most? - Aha.
Persze.
- Itt vagyok. - Köszi!
Kiborítottalak reggel?
Az túlzás.
De tény, hogy megdöbbentem.
Nem akarok kifogásokat keresni, de megmagyarázom.
Oké.
Mielőtt bejelentették a műszakot,
történt egy s más, igaz?
Nyűgnek éreztem az egészet.
Totál leszívott az a vita.
Már Line-on is írtam, hogy mi volt az oka, de…
Kábé annyit írtál, hogy szerettél volna jönni, de nem tudtál.
A stílusból az jött le, hogy le akarsz koptatni.
Talán lett volna más módja is, hogy ezt közöld velem.
Én így érzem.
Nincs más mondanivalód?
Nincs.
- Már megint! - Ne már!
Ne csináld, Shun baba!
Nem mindig a terv szerint mennek a dolgok.
Mit lehet tenni?
Azért van abban valami, amit Dai mondott a végén.
Búsul a drágám!
Mi a baj?
Történt valami?
Szomorúnak látszol.
Beszéltem vele.
De csak rontottam a helyzeten.
Ne mondd!
Leginkább azért,
mert nem kértem tőle bocsánatot.
Úgy érzem, hogy nincs miért…
bocsánatot kérnem.
Tisztában vagyok vele, hogy megbántottam.
Őszintén sajnálom.
De nem mondhatja meg, mikor jelentkezzek.
Ez igaz.
Nem tudom, mit gondoljak.
Teljesen igazat adok neked.
Te döntöd el, jelentkezel-e.
- Nem is jártok. - Így van.
Tetszik Dai, de nem vagyok belezúgva.
De még ha így is lenne,
akkor sem kötelez rá semmi, hogy feltedd a kezed.
De azt mondod,
sajnálod, hogy megbántottad, ugye?
Igen.
Ebben az esetben…
bár továbbra is úgy vélem, hogy jogod volt így dönteni,
de te is érzed, hogy fájdalmat okoztál neki.
Szerintem ráér megdumálni mi elvárható tőled, és mi nem.
Egyelőre elég, ha annyit mondasz…
„Megbántottalak.”
- „Ne haragudj!” - Igen.
- Taeheon! - Fantasztikus voltál, Taeheon!
Milyen gyengéd és bölcs tanács!
Mondd, hogy majd legközelebb elmész!
Igazad van.
Köszönöm!
Nem fog haragudni, hogy már megint ráírok?
Hogy mondjátok? „Akimahen?
Aha. „Ne hagyj semmit a tányéron!”
Dai, ami a reggeli sztorit illeti…
- Bocs a zavarásért! - Dehogy!
Tudod,
valamit nem mondtam el neked.
Szóval…
azzal, hogy reggel nem tettem fel a kezem,
a szívbajt hoztam rád, és megbántottalak.
Ne haragudj!
Köszönöm!
Pontosan erre vágytam.
Köszönöm!
Megtetted a kedvemért.
Ez baromira jólesik.
Köszönöm!
Kész a vacsi! Lejöttek már a többiek?
Az ebédlőbe?
Köszönöm, Shun!
Máris megyünk utánad.
Oké.
Megtette, amit kellett!
Shun próbál változni. Apránként, lépésről lépésre.
- Bravó! - Bocsánatot kért.
Ilyet eddig még nem láttunk tőle.
De Taeheon…
- A bölcs tanító! - Bámulatos volt!
Anélkül, hogy megbántotta volna,
finoman jelezte Shunnak, hogy hibázott, és rávezette a megoldásra.
Az ilyen súrlódások alkalmával megtanulnak köszönetet mondani,
bocsánatot kérni egymástól.
Sok mindent csak a viták hoznak felszínre,
például azt, hogy mivel akasztjuk ki a másikat.
Láttátok Dai arcát, amikor Shun bocsánatot kért?
- Szívmelengető! - Igen!
Ezt a legjobb színész sem tudta volna eljátszani.
- Esélytelen! - Ugye?
- Egi! - Egi!
Szervusztok!
Figyu! Kérdezhetek valamit?
Ugye mindannyian melegek vagyunk.
Illetve vannak köztünk biszexek is.
Te felhoztátok ezt a témát a szüleiteknek?
- Aha. Mindent elmondok nekik. - Igen?
És hogy fogadták?
Anyukámból olyan erősen előtört a féltő gondoskodás,
amire még én sem számítottam.
Többiek? Tudják a szüleitek?
Az én szüleim igen.
Én akkor mondtam el, miután beválogattak a műsorba.
Mi van?
Király!
Nem szerettem volna, hogy mástól kelljen megtudniuk.
És anyukád jól fogadta?
Azt mondta, a kedvesemet mindig szívesen látja.
Attól fogva.
Ami azt illeti, én is el akartam mondani a szüleimnek a műsor előtt.
De egyelőre nem volt hozzá bátorságom.
Tudnotok kell,
hogy a szüleim tízéves koromban elváltak,
utána pedig a nagymamám nevelt.
A gimit Koreában csináltam, aztán külföldön tanultam tovább.
Számukra még mindig az a tízéves srác vagyok.
Az durva!
Annyi időt töltöttünk egymástól távol,
hogy egy picit feszengünk egymás társaságában.
És mivel nem annyira ismerem őket, és ők sem engem,
nagyon nem mindegy, hogyan közlöm velük.
Szóval őszintén érdekel,
ti hogy mondtátok el a szüleiteknek.
Mi volt az apropója?
Hogyan fogadták?
Iszonyatosan kíváncsi vagyok.
Én obon környéken mondtam el a szüleimnek.
Miért pont akkor?
Egy elég kemény dilemmába futottam a volt pasimmal kapcsolatban.
Szóval nem is igazán nevezném coming outnak,
inkább meg akartam velük osztani a kételyeimet.
Nem is számítottam rá, hogy a szüleimet felkavarná a dolog,
de picit mintha elszomorította volna őket.
Meg voltam róla győződve, hogy jól fogadják majd,
úgyhogy egy kicsit meglepett a reakciójuk, és nem esett túl jól.
Szerintem nem számít,
Koreában vagyunk vagy Japánban, minden szituáció más és más.
Azt mondod, Kazuto, hogy anyukád egy picit elszomorodott, ugye?
Igen.
Anyukám valószínűleg pontosan így fogja fogadni.
Legalábbis nagyjából ilyen reakcióra számítok.
Félek a coming outtól.
Megértelek.
Van bennem némi aggodalom, de jó volt hallani a történeteiket,
és ebből fogok erőt meríteni, ha eljön a pillanat.
Ezért is kérdeztem rá.
Függetlenül attól, hogy a szexuális orientációddal
meg tudnak-e békélni a szüleid,
akkor is óriási dolog, hogy eljöttél ebbe a műsorba.
Ugyanaz az ember leszel, gondoljon bárki bármit.
És én felnézek rád.
Hát, nagyjából így gondolom.
Daijal értek egyet.
Értelemszerűen egy rakás dolog van, amit megtanulunk a szüleinktől,
de a szülők is sokat tanulhatnának a gyereküktől.
Lehet, hogy a szüleid nehezen értik meg,
hogy úgy döntöttél, a saját boldogságodat választod,
hiszen alig tudnak valamit erről az egészről.
De ha nem is fogadják majd kitörő örömmel a hírt,
szerintem annak elég erős üzenete van,
hogy a boldogságot választottad.
Kösz, hogy meghallgattatok és segítettetek.
Mi is köszönjük!
Senkit nem lehet kényszeríteni, hogy coming outoljon.
Ha nem érzed úgy, semmi gond. Mindenki döntse el maga!
Ami engem illet, anyukám elhunyt, mielőtt coming outoltam volna.
Úgyhogy csak az édesapámmal tudtam megosztani.
És apám, akit rendkívül régimódi embernek tartottam,
szó nélkül tudomásul vette.
Valahol ez nem is annyira a szexualitásról szól,
mint az identitásról.
Így van!
Hogy fogadjanak el olyannak, amilyen vagyok, és elfogadnak,
az csodákat tehet az önbizalmunkkal.
Kazuto anyukája szomorúan fogadta, de az nem derült ki, hogy miért.
Maga a tudat szomorította el, hogy a fia meleg,
vagy azon aggódik, milyen élet vár majd a gyermekére
egy olyan társadalomban, ami nem feltétlenül elfogadó?
Addig nem derül ki, amíg meg nem beszélik.
Szóval nem feltétlenül az zavarja, hogy a fia meleg.
- Nem tagadja meg. - Maximálisan igazad van.
Szerintem, ha ezzel a fiuk elindul a boldogság felé vezető úton,
a szülei is boldogok lesznek.
Bízom benne.
Van egy srác, akit szeretnék mélyebben megismerni.
- Csak több időt kéne együtt töltenünk. - Az szuper!
- Mármint kettesben? - Világos.
Remek ötlet!
Fordítsd fel a nevét!
- Azt mondod? - Simán!
Forgasd azokat a névtáblákat!
Ikuo szerint nem gáz.
Terítsd ki a lapjaidat, Ikuo!
Oké.
Gyere!
Sok sikert!
Halihó!
Majd én is beszélnék Kazutóval.
- Mindenképp. - Köszi!
Választ kell kapnom.
- Ryota is aktivizálja magát. - Izgi!
Még mindig folyton te jársz a fejemben.
Most is.
És amikor azt mondtad, hogy még nem ismersz eléggé,
abból azt vettem le, hogy szeretnél jobban megismerni.
Talán önzőség a részemről,
de nem akarom válasz nélkül feladni.
Most, hogy picit jobban megismertél, mi a véleményed rólam?
Tudni szeretném.
Az az Ikuo, akit társaságban látok,
és az az Ikuo, akivel együtt dolgoztam a kávézóban,
két teljesen más ember.
Azt az Ikuót szívesen megismerném, akivel kettesben voltam,
de az kevésbé tetszik, ahogy a többiek jelenlétében viselkedsz.
Igazából az olyan srácokhoz vonzódom,
akik nem tudnak nélkülem élni.
Talán önző dolog, de ez a zsánerem.
És ha téged nézlek,
az jár az eszemben, hogy számodra nem én vagyok az igazi.
Legalább megmondta a frankót.
Igen, Ikuo kikövetelte magának.
Igen.
Nem fázol? Minden oké?
- Aha. - Menjünk!
Mostanában valahogy nem nagyon volt alkalmunk beszélgetni.
És amikor Ikuo kihívott,
úgy éreztem, nem várhatok tovább.
Néhány napja…
azt mondtad, hogy érzel valamit irántam.
És azóta…
sokat morfondíroztam azon, pontosan hogyan is tekintek rád.
Arra jutottam, hogy amit te érzel irántam, és amit én irántad,
az nem ugyanaz.
Mondhatni a kezdetektől fogva…
remekül megértjük egymást, talán mert egyidősek vagyunk.
Szeretem a társaságodat.
De…
de amit érzek, azt nem nevezném szerelemnek,
hanem…
sokkal inkább barátságnak.
És nem akarom tönkretenni.
És ez annyira a rögeszmémmé vált,
hogy talán emiatt is tartottalak távolabb magamtól.
Azt hiszem, megijedtem.
Hogy sosem lesz köztünk az a barátság, amit veled elképzeltem.
Sokat jelent számomra,
hogy őszintén elmondtad az érzéseidet.
Azt hiszem.
Amikor Shunnal vagy,
imádom nézni, ahogy viccelődtök, ugratjátok egymást.
Igen, jókat röhögünk.
És olyan jó érzés,
amikor Shunnal sikerül megnevettetnünk téged.
„Nézd, Kazuto nevet!”
Ha nevetni látlak,
az mindig megdobogtatja a szívemet.
Egyszerűen imádom a nevetésedet.
Akkor is vágyom a mosolyodra, ha nem viszonozod az érzelmeimet.
De mostanában alig mosolyogsz,
és nagyon hiányzik.
Szóval, igen…
Egy picit elszomorított, hogy keveset mosolyogsz.
És…
most, hogy tisztáztuk, hogyan érzünk egymás iránt,
azt hiszem, nincs akadálya,
hogy újra jóban legyünk.
Szóval ja.
Mulassunk jól! Más nem számít.
Oké.
Köszönöm!
- Szegénynek ez azért jókora sokk. - Mindent megpróbált.
- Annyira imádja! - Ryota bolondul Kazutóért.
Teljesen odavan érte.
ZÖLD HULLÁM
Csilingelt.
Üzenetet kaptunk.
„A kávémobil ma zárva tart.”
Nincs ma meló.
„Ez az utolsó esélyetek, hogy elmenjetek randizni.”
- Az utolsó? - Aha.
Az utolsó randi.
Kettesben.
„Írjátok le, kivel szeretnétek menni!
Azok a párok, akik egymást írták, elmehetnek egy utolsó randevúra.”
Dai és Shun nem kérdés.
De Kazutóra kíváncsi leszek.
Mindkét alkalommal egyetlen pár mehetett randizni.
„Akkor hát elérkezett az igazság pillanata.”
Az első pár…
Shun.
Dai.
Hála istennek!
A második pár…
Van még egy?
Ez érdekes!
Kazuto.
Alan.
Ez az!
A harmadik pár…
- Mi van? - Mi?
Harmadik pár!
- Micsoda? - Hihetetlen!
- Kicsoda? - Kik azok?
Ryota.
Hogy örül neki!
Majd kiugrik a bőréből!
Gensei.
- Tényleg? - Igen!
Jó buli lesz!
Elpirultam.
- Szuper! - Örülök nektek!
- Milyen boldogok! - De örülök!
- Igen! - Ez annyira csodálatos!
Egy harmadik pár!
Felnőtt emberként miért örvendezek mások randijának?
„Juj, de jó, mennek randizni!”
Hihetetlen, Genseijel hogy megfordult a világ.
Eddig nagyon rájárt a rúd szegényre, úgyhogy ez már járt neki, nem?
Ryota azonnal váltott.
Nem tudjuk, barátságot vagy szerelmet érez Gensei iránt,
de csodálatos, hogy máris továbblépett!
- Jól tette. - Fantasztikus!
Kiöntötte Kazutónak a szívét…
Ő mindent megpróbált…
…és váltott, miután látta, hogy reménytelen.
Erről van szó!
- Kazuto meg… Ki hitte volna? - Alan!
Alan nemrég visszavonulót fújt.
- Bevált a taktika? - Lehet.
Úgy volt vele, ha Kazuto nem áll készen, inkább kivárásra játszik.
És igaza lett.
Annyira drukkolok nekik!
Remélem, jól alakulnak a randik!
Dai és Shun azért hajba kaphatna.
Azt megnézném.
- Nyitott kapukat döngetsz. - Tudom.
Az tuti.
Már most élvezem.
Hová megyünk?
Melyik a miénk?
Menj csak! Befelé!
Oh, my god!
Állat!
De menő!
Eszméletlen!
- Milyen stílusos! - Ja!
Számítottál rá, hogy a te nevedet fogom írni?
Igen.
Vívódtál?
Ne hülyéskedj!
Egy pillanatig sem.
A múltkor majd megőrültem!
„Ez az!” Emlékszel?
Most már látom, hogy egy kicsit túltoltam a témát.
Szégyelltem is magam utána.
De most visszacsavartam.
Kábé így.
Így reagáltál?
Aha.
Visszafogtad magad?
- Igen. - Miért?
Aki elmehet randira, az nyilván majd kiugrik a bőréből.
De a többieknek…
baromi gáz.
Toltam a zent.
De belül ujjongtam.
Én végül arra jutottam,
hogy tök jó veled, és élvezem a társaságod.
De jó!
Örömmel hallom.
Hová jöttünk?
Milyen randi lesz?
De szuper!
Jó napot!
- Jó napot! - Jó napot!
Örülünk, hogy itt lehetünk.
Üvegfújás!
Telitalálat!
A lehető legjobb helyre mentek!
Lassan! Lazítsa el a vállát!
Nyissuk ki!
Na, lássuk!
Szép.
Gyönyörű!
Nézze csak meg a tükörben!
- Csoda szép lett. - Igen.
Nagyon csini!
Szeretek kávézóban randizni.
Én is.
Este pedig szép nyugodtan megvacsorázunk a házban.
Ritka alkalom.
Tökéletes ez a randi.
Mi legyen vacsorára?
- Stew. - Remek választás ebben az időben!
Igen, elég hűvös az idő.
Készítettünk nyakláncot, beültünk egy kávézóba,
este pedig együtt főzőcskézünk.
Tökéletes!
Ez a hely…
valami gyönyörű!
- Ja. - Jólesik ez a kis szellő.
Este még csodálatosabb lesz.
Elképesztő!
De menő!
- Igen. - Milyen tágas!
Aggódtál?
Hogy én?
Ma reggel?
Amíg meg nem hallottam a nevemet,
mosolyogni sem tudtam.
Mivel legutóbb meghiúsult a randink,
még különlegesebbnek érzem a mostanit.
Nagyon várom.
Milyen pasikkal jártál?
Gyökerekkel.
Kizárólag?
Aha.
Tizennyolc éves koromig nem volt kapcsolatom.
Nem volt szex, de még csók sem.
Azt a New York-i srácot leszámítva
kitörölném őket az emlékeimből.
Őt leszámítva mind csak lehúztak.
Annyi, hogy jól néztek ki.
Szégyellem az akkori önmagam.
Nem értem, hogy zúghattam beléjük.
Én még senkire sem voltam különösebben rákattanva.
Tényleg?
Egyetlen egyszer fordult elő az életemben,
hogy nagy hatással volt rám valaki.
Te.
És az…
hogy megismertem egy ilyen embert,
illetve a veled eltöltött pillanatok
egy csomó mindenre megtanítottak.
És ezért…
nagyon hálás vagyok.
Kész a husika!
- Nagyon finom lesz. - Az biztos!
- Elég, ha megsózzuk. - Oké.
Príma!
Isteni!
Ez meg mi volt?
Nem hiszem el!
Szegény Kazuto! Szerzett nekünk pár vidám pillanatot.
Mivel a ma estét egymás társaságában töltjük,
jó lenne tudni,
perpillanat hogyan állsz hozzám.
Miközben ezen töprengtem, ráébredtem,
hogy az fajta srác vagyok,
aki távolról szemléli a kiszemelt személyt,
és azt figyeli, hogyan viselkedik az illető társaságban.
Én szeretem szép fokozatosan megismerni a másikat.
És a legutóbbi ottalvós randi alkalmával…
hirtelen ránk szakadt ez a közös együttlét.
És egy picit besokalltam,
azért is voltam hűvösebb, miután visszatértünk a randiról.
De a mostani…
már egészen más eset.
A viszonyunk barátsággá szelídült,
illetve talán nem is ez a találó kifejezés.
De így eloszlottak a kételyeim,
és önmagam lehetek, ahogy mondtam.
Ez kellett hozzá.
És ennek köszönhetően
az elmúlt pár nap a felhőtlen szórakozásról szólt.
Jól elvoltunk, nem?
Felszabadultnak érzem magam veled.
Azért írtam a te nevedet,
mert szeretnélek szép fokozatosan megismerni.
Az egész hajcihő a nevekkel, a párosításokkal, közös műszakokkal…
Mindenki be van zsongva tőle,
de én inkább…
lehetőséget látok benne,
hogy minden oldaladat megismerjem.
A magam részéről igazából…
nem szeretem túlreagálni a dolgokat, tudod?
Az jutott eszembe, miközben Kazutót hallgattam,
hogy olyan megfontoltan beszél a többiekhez képest.
Racionálisan, nem?
Nem haverkodik, jópofizik. Halál józanul tálalja a tényeket.
Nem játssza meg magát.
És azt figyeltétek, ahogy Alan apránként felvette Kazuto tempóját?
Felvágnád a fokhagymát?
Persze.
Mindig olyan udvarias vagy velem!
Igen.
- Nem kéne? - Nem.
- Próbálok leszokni róla. - Légyszi!
Mekkorára vágjam a fokhagymát?
- Vékony szeletekre? - Igen.
Kóstold meg, finom!
Hú, de csíp!
Egyben bepusziltad?
- Kellemes. - Úgy nem csoda, ha csíp.
Egészségedre!
- Egészségedre! - Köszi!
Bacon is van benne.
Kellemesen megbolondítja.
Finom.
Mindig ilyen randira vágytam.
Ennél nem is lehetne tökéletesebb.
Úgy érzem, ma minden álmom valóra vált.
Hogyhogy az én nevemet írtad a papírra?
Amiért korábban.
A legutóbbi randinál is téged írtalak.
Meg sem fordult a fejemben, hogy más is szóba jöhet.
Köszönöm!
De nem hittem, hogy összejön.
A mai.
Te sokáig agyaltál rajta?
Nem.
Hamar eldöntöttem.
- Tényleg? - Aha.
Ma reggel úgy ébredtem, hogy mindent letisztáztam magamban.
Habozás nélkül téged írtalak.
Hát nekem is megadatott a műsorban, hogy randira menjek.
Hogy bejelentsék a nevemet.
Én is örülök neki.
Hogy mind a kettőnknek teljesült ez a kívánsága.
Fantasztikus érzés.
Azt hittem, ismerlek,
de rá kellett jönnöm, hogy tévedtem.
Változott a véleményed?
Épp ez az, hogy nem.
Rájöttem, mennyi minden tetszik benned, ami elkerülte a figyelmemet.
Még a hangszínünk is hasonló, ahogy beszélünk.
Otthonos érzés.
- Tényleg. - Ugye?
Sok mindenben hasonlítunk.
Jó látni, mennyi csodálatos tulajdonságod van!
Zavarba hozol.
Megtalálta a zsák a foltját. Egészen olyanok, mint egy házaspár.
Ugyanolyan hangerővel beszélnek.
Márpedig a hangerő…
- Fontos szempont! - Igen.
- Jó éjt, Kazuto! - Jó éjt!
- Most ugye mindennap találkozunk. - Igen.
Kíváncsi vagyok, vajon hogy bírnánk egymás nélkül.
Arra én is.
Percenként írogatnánk az üzeneteket?
Azért nem mindenki nyomja ennyire durván!
Ki tudja?
Te gyakran írogatsz a párodnak?
A gázos exeimnél így volt.
És az amerikainál?
Vele igazából nem volt rá semmi szükség.
Annyira össze voltatok nőve?
Mit szerettél benne?
A legjobban az tetszett…
amikor elmentünk a családjához Atlantába.
Valami családi összeröffenés volt.
Ilyen tökéletes család nem is létezik.
Csak a mesében.
Ott volt az apja, az anyja,
testvérek, unokatestvérek…
És valahogy teljes volt a harmónia.
- Csodálatos! - Az.
Nem hittem el.
- Hogy ilyesmi egyáltalán létezik? - Igen.
Arról álmodoztam, hogy egyszer nekem is lesz egy ilyen családom,
akikkel néha összegyűlünk.
Amúgy te…
pártolod, hogy az egynemű pároknak is lehessen gyerekük,
és úgy éljenek boldogan, mint egy hétköznapi család?
Te szeretnél gyerekeket?
Igen, ha meglennének a feltételei.
Mind anyagilag, mind lelkileg.
Miért?
Mert én például maximálisan hiszek benne.
És én lennék a legboldogabb, ha lenne egy társam, aki ugyanígy látja.
Mindjárt elalszom.
Tegyük el magunkat holnapra?
- Ledőlnél egy picit? - Aha.
Én nem tudnék most aludni.
Hogyhogy?
- Majd az ágyban duruzsolok a füledbe. - Oké.
Basszus!
Ez fájhatott!
Nézz a lábad elé!
Mindkettőjüknek igen határozott képe van arról,
mit jelent az, hogy család.
Igen, ez Dainak is nagyon fontos.
Hasonló nézeteket vallanak.
Összeillenek.
Japánban a mai napig kizárják
az azonos nemű párok nagy részét az örökbefogadásból.
Szerintem a családnak számtalan legitim formája van.
Abszolút.
Manapság annyi lehetőség van,
és egyre toleránsabbak vagyunk mások életvitelével kapcsolatban,
míg a szociális rendszer a múltban rekedt.
Égető szükség van rá, hogy megreformáljuk a rendszert,
hogy mindenki úgy élhesse az életét, ahogy akarja.
Remélem, mielőbb így lesz.
Egyetértek.
És most időjárás!
Na!
Ez nem az esti híradó, hölgyem!
Nem is tudom…
Mi az?
Semmi.
- Mondd már! - Nem érdekes.
Leragad a szemed, nagyfiú?
Átmegyek hozzád.
Hé!
Feküdj a karomra!
Miért?
Hogy közelebb érezzelek magamhoz.
Hozhattad volna a párnádat.
- Rossz ötlet volt? - Nem.
Épp ellenkezőleg.
A legjobb ötlet a világon.
Shun!
Erre vártál?
Így is túl sokat vártam.
Végre megtörtént.
- Istenkém! - Juj, de jó!
- Imádom! - Micsoda csók volt, te jó ég!
És ez a felvezetés!
El sem hiszem!
Történelmi pillanatnak lehettünk szemtanúi!
Ahogy mondod.
A feliratot fordította: Tóth Márton