Är du okej?
-Ja. Det har blivit en möda. -Va?
Det är en möda.
IKUO, 22 RESTAURANGARBETARE
Vill du jobba med mig?
Ikuo är gullig. Han ler brett.
Jag ska göra mitt bästa.
När jag tittade åt sidan hade en av dem inte räckt upp handen.
Jag höjde nästan näven.
Ska du prata med honom sen?
Han kommer nog till mig.
-Han känner sig trygg i ert förhållande. -Ja.
Det är inte min stil att göra honom otrygg.
-Du vill att han ska känna sig trygg. -Exakt. Trygghet är…
-Men ni är inte ett par än. -Nej.
-Behövs det då? -Alltså…
Om jag känner att han tar för lätt på mina känslor
eller om han börjar bete sig bortskämt
så säger jag åt honom att inte ta det här för givet.
Vad ska jag göra?
Det som är gjort är gjort.
-Är du orolig? -Ja.
Varför räckte du inte upp handen?
Jag tänkte att det redan var bestämt…
-Du blev överväldigad? -Ja.
Det kan jag förstå.
Jag kände inte för att jobba idag.
Alltså, jag tror…
…att det lär fortsätta hända. Att jag blir på dåligt humör.
Även om ett problem blir löst
dyker andra upp och gör mig på dåligt humör igen.
Jag är besvärlig.
Jag är nog en besvärlig person.
Han känner sig själv.
Han behöver uppmärksamhet.
Vad jag gillar bäst med Shun
är att han inte bara försöker att släta över problem
och att han är för ärlig och säger vad han tycker.
På nåt sätt gör det honom pålitlig.
-Och att han inte räckte upp handen? -Jag vet inte varför han inte gjorde det.
Men jag vill att han förklarar det med egna ord.
-Han skrev åtminstone till mig. -Vad skrev han?
Alltså…
"Jag tröttnade på debatten och kände inte för att jobba.
Förlåt om jag sårade dig.
Jag ville jobba med dig, men kunde bara inte."
Jag skulle inte förlåta honom bara för det
men en timme senare skickade han en bild på en groda.
När han gör sånt kan jag inte låta bli att tycka att han är asgullig.
-Han hittade dem. -Söta.
Jag måste också fundera på saker.
Det vore bättre om han bara sa: "Jag ser dig inte så."
-Du menar Kazuto? -Jag vill bara att han säger det.
-Varför inte tvinga fram det? -Det kanske jag ska.
"Säg vad du tycker så att jag kan gå vidare."
Vad ska du göra sen?
Jag får ta mig en funderare.
-Tar du fotot? -Ja.
-Redo? -Okej.
Och le!
-Hur blev den? -Galen!
Jag får se! Snälla.
Jättesöt!
Fantastiskt.
-Jag ska fundera på det. -Vad?
Andra sätt att ta söta bilder.
Jag ska också fundera på idéer.
-Vi kan fundera tillsammans. -Ja.
-De har kul. -De är goda vänner.
-Vi är hemma. -Välkomna.
Välkomna!
-Vi är tillbaka. -Hur var er dag?
-Det var kul. -Ja.
-Ni är gulliga. -Tack.
-Och därför… -Du, Dai.
Kan du komma ner?
-Nu? -Ja.
Visst.
-Jag är här. -Jag uppskattar det.
-Är du arg för det idag? -Inte arg.
Men jag blev chockad.
Det må låta som en ursäkt, men får jag förklara?
Visst.
Före det att skiftet tillkännagavs pratades det en del, eller hur?
Det kändes som en möda, och jag blev mentalt trött.
Jag skrev till dig och förklarade anledningen, men…
Du skrev typ: "Jag ville jobba med dig men kunde bara inte."
Dina ordval kändes som om du sköt bort mig.
Det kan ha funnits ett bättre sätt för dig att hantera detta.
Så känner jag.
-Har du mer att säga? -Nej.
-Än en gång. -Inte bra.
Kom igen, Shun.
-Man får inte alltid som man vill. -Nej.
Det är problemet.
Det Dai sa på slutet stämmer.
Han deppar.
Läget?
Har nåt hänt?
Du ser så ledsen ut.
TAEHON, 34 DESIGNER FRÅN KOREA
Jag pratade med honom.
Det blev bara värre.
Jaså?
För att…
Jag har inte bett om ursäkt.
Jag tycker inte att jag har…
…anledning att be ursäkt.
Alltså, jag gav honom en chock.
Det har jag skuldkänslor för.
-Men jag måste inte räcka upp handen. -Sant.
Ja.
Jag blir förvirrad.
Det du säger är sant. Du måste inte räcka upp handen.
Vi dejtar inte officiellt än.
Jag gillar honom men är inte störtförälskad.
Även om du var det måste du inte räcka upp handen.
-Men du sa att du känner skuldkänslor? -Ja.
I så fall…
Det stämmer att du har ett val, men du visste att du sårade honom.
Då kan man diskutera vad som är rätt senare.
Det bör inte vara ditt fokus nu.
-"Jag gjorde dig ledsen. Förlåt" -Ja.
-Taeheon! -Jättebra råd!
Hans råd är vänliga och helt rätt.
Du kan säga: "Vi jobba ihop nästa gång."
Du har rätt.
Tack.
Lär han tänka: "Nu igen?" Är det okej att skriva?
-Säger man så i din dialekt? -Det betyder "tallriken ska vara tom".
Dai, angående det där innan…
-Förlåt att jag avbryter. -Ingen fara.
Du vet…
Det är en sak jag inte kunde säga till dig.
Alltså…
Idag, genom att inte räcka upp handen,
gjorde jag dig ledsen och chockad.
Jag ber om ursäkt.
Tack. Det är vad jag ville höra.
Tack.
Du gick hit för att säga det.
Det gör mig glad.
Tack.
Middagen är klar. Är alla i matrummet?
Är de?
Tack, Shun.
-Vi kommer strax. -Okej.
Det behövde du göra!
Shun försöker förändra sig ett litet steg i taget.
-Bra! -Han bad om ursäkt.
Det kunde han inte innan.
Men Taeheon…
-Jag blev imponerad av hans råd. -Det var toppen!
Utan att såra Shuns känslor
fick han Shun att inse och göra nåt åt sitt misstag.
De kan lära sig att säga "tack" och "förlåt" till varandra.
Vissa saker lär man sig bara genom oenighet.
Till exempel vad båda ogillar.
Och Dais min efter att Shun bad om ursäkt.
Vilken härlig min!
Den minen skulle skådisar ha svårt att imitera.
-Omöjligt. -Eller hur?
-Skål. -Skål!
Skål.
Får jag fråga er en sak?
Vi är alla gay, eller hur? Vissa av oss kanske är bi.
Berättar ni för föräldrarna om era förhållanden?
-Jag kan berätta allt för dem. -Kan du?
Hur reagerar de?
Jag tror att mamma hade mer moderlig oro än jag förväntade mig.
Ni andra då? Vet era föräldrar?
Ja, de vet.
-Jag berättade när jag blev antagen här. -Va?!
Underbart!
Jag ville att de skulle få höra det från nån annan.
Tog din mamma det bra?
"Ta med honom hit om du hittar nån trevlig."
Från och med nu.
Jag försökte berätta för mina föräldrar innan jag gick med i programmet.
Men jag har inte kunnat berätta än.
Mina föräldrar skilde sig när jag var tio
och jag uppfostrades av min mormor.
I gymnasiet gick jag på internatskola i Korea och läste utomlands efter det.
Jag är fortfarande tio år för mina föräldrar.
Jag förstår.
Vi har inte setts på så länge att det känns stelt för både mig och dem.
Eftersom vi inte känner varandra så bra
måste jag vara försiktig med hur jag berättar.
Så jag vill gärna veta hur ni kom ut för era föräldrar.
Vad fick er att komma ut? Hur reagerade de?
Jag vill jättegärna veta.
Jag berättade för dem under förra Obon-firandet.
Varför gjorde du det?
Jag hade ett dilemma angående mitt ex och ville ha deras råd.
Så det handlade egentligen inte om att komma ut,
utan snarare att jag ville ha råd.
Jag tänkte inte att det skulle vara en stor grej
men de verkade mer ledsna än väntat.
Jag trodde att de skulle vara helt okej med det
men de verkade mer ledsna än väntat, vilket gjorde mig ledsen också.
Oavsett vilket land det är tror jag inte att kulturen spelar in så mycket.
-Du sa att din mamma verkade ledsen, va? -Ja.
Min mamma kommer nog reagera likadant.
Det är åtminstone vad jag förväntar mig. Jag är rädd för att komma ut.
Det kan vara läskigt.
Jag är lite orolig, men att höra om era upplevelser
tänkte jag kunde ge mig mod, och därför frågade jag.
Även om din mor och far inte accepterar din sexualitet
är det betydelsefullt och värdefullt att du är här.
Din tillvaro måste inte påverkas av det.
-Att lyssna på dig fick mig att känna så. -Jag håller med Dai.
Barn lär sig mycket av sina föräldrar
men föräldrar lär sig även mycket av sina barn.
När du väljer din egen lycka
kan det vara en helt ny upplevelse för dina föräldrar
och de kan bli överraskade för att de vet så lite om det.
Men även om de reagerar på ett oväntat sätt
tror jag att ditt val sänder ett värdefullt budskap till dem.
-Tack för att ni berättade och lyssnade. -Detsamma.
Att komma ut är inget man nödvändigtvis måste göra.
Man måste inte om man inte vill. Gör vad som är rätt för dig.
Min mamma gick bort innan jag kom ut.
Jag kom ut för min far efter det.
Men min far, som jag trodde var rätt konservativ,
accepterade det rakt av.
Vår sexualitet handlar inte nödvändigtvis om sex, utan om identitet.
Ja.
Man berättar för nån vad man är för person och de accepterar en för det.
Det kan ge en väldig bekräftelse.
Kazuto sa att hans mor såg ledsen ut, men vi vet inte varför.
Är hon ledsen för att han är gay
eller är det tanken på att hennes homosexuelle son
måste navigera i ett samhälle som kan vara svårare att leva i?
Exakt.
Man vet inte förrän man pratat om det.
"Ledsen" måste inte betyda att hon är ledsen att han är gay.
-Det är inget avvisande. -Inte nödvändigtvis.
Så länge de fortsätter på ett sätt som funkar för båda,
så tror jag att föräldrarna blir lyckliga.
Där är en person jag vill lära känna ordentligt.
-Jag behöver bara lite tid med honom. -Vad bra.
-På tu man hand? -Visst, varför inte?
Visst, det kan du.
Vänd på den då.
-Vända på den? -Bra idé!
Okej, vi använder namnskyltarna.
-Ikuo sa att det var okej. -Ge oss ett tecken, Ikuo.
Okej.
Då går vi.
Lycka till.
-Vi ses. -Jag vill också prata med Kazuto sen.
-Låt oss. -Ja.
Jag undrar över en sak.
-Ryota lägger också in en stöt. -Härligt.
Jag är ännu väldigt intresserad av dig.
Fortfarande.
När du sa att du inte känner mig än
tänkte jag att du var villig att lära känna mig.
Det må vara själviskt.
Jag tänker inte ge upp i nuläget.
Vad tycker du mig just nu?
Det är vad jag vill veta.
Den Ikuo jag ser när alla är tillsammans
och den Ikuo jag jobbade med i kaffebilen
är två helt olika personer.
Den Ikuo jag ser på tu man hand är nån jag vill lära känna
men inte den personen du är när du är med alla andra.
Någon som inte kan leva utan mig…
Det är bara min egen preferens
men det är den typen av person jag brukar dras till.
Jag kan inte låta bli att känna att du kunde ersätta mig med nån annan.
Han behövde vara uppriktig.
-Ja, eftersom Ikuo ville ha ett svar. -Precis.
Fryser du? Är du okej?
-Ja. -Kom så går vi.
Det känns som att vi inte pratat så mycket på sistone.
När Ikuo kallade dig till sig fick det mig att också vilja prata med dig.
Häromdagen…
…sa du att du hade känslor för mig.
Efter det
funderade jag mycket på vad du är för person för mig.
Jag tror att det tycke du känner för mig och det tycke jag känner för dig
kan vara olika.
Sen första början har du varit lätt att prata med, nog då vi är jämnåriga.
Jag känner mig bekväm med dig.
Så…känslorna är inte romantiska för mig.
Det är snarare…känslor av vänskap.
Jag vill inte förstöra det.
Jag fick för mig den konstiga idén.
Det är därför jag kan ha undvikit dig.
Jag var nog lite rädd.
Rädd för att förstöra det band jag tänkte att jag hade med dig.
Det var nog bra att du berättade hur du verkligen kände.
Antar jag.
När du är med Shun…
Jag gillar att se er tramsa och käbbla med varandra.
Ja, du skrattar ofta.
Jag gillar verkligen den känslan.
När du skrattar åt oss när vi retar varann.
"Åh, Kazuto skrattade."
Det var nåt som var väldigt… viktigt för mig.
Jag gillar verkligen när du skrattar.
Så även utan romantik har jag velat se dig le.
Men jag har inte sett det på sistone.
Och jag har saknat det.
Så…
Jag tänkte typ: "Oj, Kazuto har inte lett så mycket."
Så…
Nu när vi vet hur vi båda känner, tror jag
att vi kan njuta av vår tid ihop.
Ja.
-Låt oss njuta av tiden ihop. -Ja.
Tack.
Det kom så klart ändå som en chock.
-Bra försök. -Han älskade honom.
Ryota kände starkt för Kazuto.
Han har varit hängiven honom.
GRÖNA RUMMET
-Den plingade. "Meddelande till er." -Ja.
"Kaffebilen håller stängt idag."
Den håller stängt.
"Ni ska gå på er sista dejt på tu man hand."
-Sista? -Sista.
Den sista dejten. Den sista på tu man hand.
"Skriv ner personen ni vill gå med.
Ni får bara gå på dejt om känslorna är ömsesidiga."
Dai och Shun ska gå på dejt.
Jag vill veta hur Kazuto känner.
Endast ett par har fått gå varje gång de fått göra det här.
"Du meddelar vi paren som får gå på dejt."
Det första paret är…
Shun.
Dai.
FÖRSTA PARET: SHUN OCH DAI
Vilken lättnad.
Det andra paret är…
Ett andra par?
Är det vad det innebär?
Kazuto.
Alan.
ANDRA PARET: KAZUTO OCH ALAN
Jag är så glad.
Det tredje paret…
-Va?! -Va?!
Ett tredje par!
-Va? -Seriöst?
-Vem? -Vem kan det vara?
Ryota.
Han ser så glad ut.
-Gensei. -Okej!
TREDJE PARET: RYOTA OCH GENSEI
Det ska bli kul.
Jag rodnar.
-Härligt! -Vi blir också glada.
-De ser så glada ut! -Vad härligt.
-Jippi! -Va? Helt underbart.
Tre par!
Varför gör nåns dejt mig så glad?
Vi är så glada!
Vi har sett hur Gensei har förändrats.
Han har bara haft otur i kärleken hittills, så jag är glad.
Ryota har sadlat om.
Vi vet inte om det är kärlek eller vänskap för honom
men visst är de bra att han gått vidare?
-Jätteviktigt. -Underbart.
För han förmedlade sina känslor…
-Han gjorde vad han kunde. -Därför kunde han gå vidare.
Precis.
-Och Kazuto, oväntat… -Alan!
Alan teg ett steg tillbaka ett tag, va? Det kanske funkade?
"Jag väntar tills du är redo." Det kan ha funkat.
-Sant. -Jag hoppas det funkar för dem.
Jag hoppas dejterna går bra.
Jag vill se Dai och Shun bråka en gång till.
Bara lite.
-Bara lugn, det kommer de. -Ja.
Jag har redan kul.
-Var är vårt rum? -Var är det?
Gå in.
Herregud!
-Fan vad fräckt! -Fantastiskt.
Helt galet!
-Elegant. -Ja.
-Visste du att jag skulle skriva dig idag? -Ja.
-Tufft beslut? -Givetvis inte.
Inte en chans.
Förra gången sa jag: "Ja!" Minns du?
Jag var alldeles för uttrycksfull.
Jag skämdes för det sen.
Men inte den här gången.
Den här gången…
-Reagerade du så? -Ja.
Du höll igen?
-Ja. -Varför?
Det är så klart kul för dem som får gå på dejt.
Men för de andra…
Det blir penibelt.
Jag sansade mig.
Men jag var så glad.
Jag har kul och känner mig hemma med dig.
Det gläder mig.
Att höra det gör mig så glad.
Häftigt ställe.
Hur blir deras dejt?
Fantastiskt!
God dag.
-Hej. -Hej.
-Kul att vi fick komma. -Kul att träffas.
Glastillverkning!
Perfekt! Det passar de två perfekt!
Långsamt. Slappna av i axlarna.
Då öppnar vi här.
Låt se.
Fina.
Vackra.
Ta en titt i spegeln.
-Jag gillar det. -Jag med.
Jag tycker det är snyggt.
KAMOGAWA BAUM BAGERI
-Jag går ofta på kafé på dejter. -Jag gillar också kaféer.
Jag vill ha en avslappnad, elegant middag i huset.
Det är oftast omöjligt.
-Det här är en perfekt dejt. -Ja.
Vad vill du äta?
Gryta.
Låter gott. Perfekt för vädret.
Ja, det är lite kyligt.
-Vi gjorde ett halsband och gick på kafé. -Ja.
-Och går hem igen och lagar middag. -Ja.
Det är perfekt.
Den här platsen…
Jag gillar den.
-Ja. -Härlig bris.
Det blir garanterat en härlig kväll.
Åh, häftigt.
Så fint!
-Ja. -Rymligt.
Var du orolig?
Jag? För idag?
Jag kunde inte riktigt le förrän jag hörde mitt namn.
Eftersom vi inte fick gå innan
tänker jag att denna tiden ihop blir ännu mer speciell.
Jag ser fram emot det.
Hur var dina förhållanden?
De var sisådär.
-De flesta av dem? -Ja.
Jag dejtade inte nån förrän jag var 18.
Jag var oskuld och hade aldrig ens kysst nån.
Förutom mitt sista ex från New York
så vill jag radera mina minnen.
Alla de andra var toxiska personer. De var bara snygga.
Jag skäms för mitt gamla jag.
"Varför föll jag för honom?"
-Jag har aldrig varit helt besatt av nån. -Jag förstår.
Den enda gången i mitt liv
som mina känslor har kastats runt med är med dig.
Och att jag träffade en person som dig,
genom vad det än var som förde oss samman,
har varit en lärorik upplevelse för mig.
Så…
Jag gillar det verkligen.
Köttet är klart.
-Det måste vara gott. -Säkerligen.
-Vi bara äter det med salt. -Ja.
Mums!
-Vad var det? -Vänta, seriöst?
Det är kul när det händer nån oväntad.
Idag ska vi tillbringa natten ihop.
Jag vill veta hur du känner.
När jag funderade på det
insåg jag att jag är nån som iakttar den jag gillar från håll.
Typ hur de beter sig runt andra.
Jag insåg att jag gillar att lära känna folk långsamt.
Sen gav plötsligt den där övernattningsdejten oss
en massa tid ensamma tillsammans.
Det blev överväldigande för mig.
Jag tror det är därför jag kände så efter att vi åkte hem.
Men den här gången
är annorlunda än första dejten.
Vi återgick till vänner…
Eller, det kanske är fel att uttrycka det så.
Men det minskade min oro och lät mig vara mig själv.
Jag lyckades med det.
Tack vare det har de senaste par dagarna varit riktigt kul.
-Vi har haft kul. -Ja. Jag kände mig bekväm med dig.
Jag skrev ditt namn för att jag långsamt vill lära känna dig bättre.
Att skriva ner namn och bli hopparade
gör alla konstigt nog uppspelta.
Men för mig
är det en chans att se olika sidor av nån jag är intresserad av.
Jag vet inte, men jag skulle hellre slippa att bry mig om det. Förstår du?
När Kazuto pratar med Alan pratar han mer sakligt än alla andra gör.
Du har rätt.
Han är inte alltför vänlig utan bara mer neutral.
Han anstränger sig inte.
Alan anpassar successiv efter Kazutos takt, inte sant?
-Skär du vitlöken, är du snäll? -Okej.
-Du är alltid så artig mot mig, Ryota. -Ja.
-Ska jag inte vara det? -Nej.
-Då slutar jag. -Gör det.
Hur stora bitar?
-Tunna skivor? -Ja.
Smaka en. Jag tycker det är gott.
Starkt.
Åt du hela?
-Gott. -Klart att det är starkt.
Skål.
-Skål. -Tack.
Det är bacon i.
Jag tycker att det gav jättegod smak.
Ja, jättegott.
Jag har alltid velat ha en sån här dejt. Det är typ min drömdejt.
Drömmen förverkligades idag.
Varför skrev du mitt namn idag?
Alltså… Jag skrev ditt namn för första dejten också.
Personen jag velat gå på dejt med har aldrig förändrats.
Tack.
Men jag trodde inte att jag skulle få göra det idag.
Tog det tid för dig att bestämma dig?
Nej.
Det tog inte långt tid.
-Inte? -Nej.
Jag såg till att reda ut mina känslor direkt när jag vaknade i morse.
Så jag tvekade inte.
Det är alltså så här det känns att få gå på dejt.
Att få sitt namn uppläst.
Jag var bara glad att vi båda ville gå och fick göra det också.
En ny upplevelse.
Jag tänkte att jag kände dig, men det gjorde jag inte riktigt än.
Har ditt intryck ändrats?
Det är samma, men på ett bra sätt. Jag fick se fler av dina goda egenskaper.
Vi är på samma våglängd när vi pratar.
Det gör mig bekväm.
-Sant. -Eller hur?
Vi är lika på många sätt.
Jag är glad att jag fick se mer av dina bra sidor.
Jag är smickrad.
De är perfekta för varann. Som ett gift par.
De talar med samma volym.
-Men volymen på rösten är viktig. -Ja.
-God natt, Kazuto. -God natt.
-Vi träffar varandra varje dag nu. -Ja.
Jag undrar hur vi skulle känna om vi inte sågs på ett tag.
Jag med.
Skulle vi skriva till varandra konstant?
-De flesta är inte så galna. Konstant? -Man vet aldrig.
Brukar du skriva mycket?
-Ja, i de toxiska förhållandena. -I det senaste då?
Vi måste inte göra det i vårt förhållande.
Tillbringade ni varje dag ihop?
Vad gillade du med honom?
Det var mest…
När vi besökte hans familj i Atlanta.
De hade en familjesammankomst.
Jag fick se en perfekt familj utan några brister.
Jag förstår.
Hans pappa, mamma, kusiner och storasyskon var där.
Och alla kom så väl överens.
-Härligt. -Ja.
Jag var chockad.
-"Kan nåt sånt finnas på riktigt?" -Precis.
Det fick mig att också vilja ha en sån familjesammankomst.
Är du nån som tror att manliga par kan få barn,
uppfostra dem och bygga en lycklig familj?
Tror du på det?
Ja, så länge jag har råd.
Ekonomiskt och mentalt.
-Bra. -Hurså?
Det är nåt jag är starkt övertygad om.
Inget vore bättre än att dela det med en likasinnad partner.
Jag börjar bli sömnig.
Är det dags att gå och lägga sig?
-Du vill bara ligga och dra lite? -Ja.
Jag tror inte att jag kan somna.
Nu?
-Jag sitter bredvid dig och pratar. -Okej.
Aj!
Det såg smärtsamt ut.
Var försiktig.
Båda två har starka känslor kring vad en familj är.
Ja, Dai också. De är båda överens om det.
De passar bra ihop.
Men i Japan är det ännu väldigt svårt för manliga par att adoptera.
-En "familj" kan se ut på många sätt. -Jag håller med.
Vi har fler valmöjligheter nu
och folk är rätt toleranta för hur andra vill leva.
Men samhällssystemet ligger efter.
Om bara samhället hade system
som lät oss göra de val vi vill.
-Jag önskar verkligen det. -Jag instämmer.
Och nu till vädret.
Vänta lite.
Sluta prata som ett nyhetsankare.
Men vet du…
-Vad? -Inget.
-Vad? -Det var inget.
Börjar du bli sömnig?
Jag sover där.
-Du… -Va?
Använd min arm som kudde.
Varför?
Då kommer vi närmare varandra.
Du skulle ha tagit med din kudde.
-Är det här en dålig idé? -Nej. Det är en bra idé.
-Va? -Jättebra idé.
Shun.
-Väntade du på det? -Du lät mig vänta så länge.
Äntligen kysstes vi.
-Men gud! -Jösses!
-Det var toppen. -Kyssen var fantastisk!
-Uppladdningen för den kyssen! -Så himla bra!
-Den kyssen lär gå till historien. -Absolut.
Undertexter: Rasmus Edlund