„Já bych tě takhle netrápil.“
„Nade všechno bych si tě vážil.
Chci, abys ve mně viděl partnera.“
DAI (23) VYSOKOŠKOLÁK
Když ses k nám přidal,
popravdě jsi mi docela učaroval.
Jsi strašně veselý člověk, ale zároveň pořád mužný.
Nevadí ti ani domácí práce. A jdou ti pěkně od ruky.
Rozhodně jsi na mě udělal dojem.
A fakt jsem k tobě začínal něco cítit.
Na druhou stranu jsem ale zjistil,
že mi je překvapivě dobře i s někým, jako je Šun.
A taky…
Dlouho jsem nepotkal nikoho, s kým by mi bylo příjemně
i v absolutním tichu.
A to je pro mě Šun.
Nejde o to, že by se mi na tobě něco nelíbilo.
Akorát už jsem se prostě upnul na něj
a v tuto chvíli
si nedokážu představit, že bych se mohl zamilovat
do kohokoliv jiného, než je on.
Moc ti ale za ten dnešek děkuju.
S Daiem nic nehne.
- Je si jistý svými city. - Nikdo je nezmění.
Ale Ikuo taky…
- Vzal to skvěle. - Vypadal spokojeně.
Možná jen chtěl, aby ho Dai jasně odmítl.
- Aby se přes to přenesl. - Jasně.
No jo, všichni k lásce přistupujeme jinak.
Každý je jiný.
Je těžké najít někoho, s kým si doopravdy sedneme.
- Přímo zázrak. - Přesně.
„Dobré ráno.“
„Zbývají vám poslední tři dny v Green Roomu.“
Tři dny?
„Dnes bude…
vedoucím směny Kazuto.“
„Kazuto, vyber si jednoho člověka, se kterým bys chtěl pracovat.“
Jednoho?
KAZUTO (27) ŠÉFKUCHAŘ
Tak jo.
Už nemají moc času.
Pořád jsme se nedozvěděli, jaký má pocit z toho rande s Alanem.
Po kom asi doopravdy touží?
- Vybral si Alana. - No jo.
Jdeme?
Jasně.
Tak jo…
Užijeme si to.
RJÓTA (28) MODEL A VEDOUCÍ KAVÁRNY
- Určitě. - Super.
Tamhle jsou.
Tak jo.
- Budeš řídit, prosím? - Jasně.
- Něco vám nesu. - Co to máš?
- Udělal jsem vám oběd. - Cože? Kecáš!
- Děkujeme. - Díky moc.
Zlomte vaz.
Díky.
Tak my jedeme.
Díky, Rjóto!
Mějte se.
- Tak zatím. - Čau.
BOYFRIEND
Rjóta jim nachystal oběd.
To bylo tak strašně smutné!
- Fakt mi to lámalo srdce. - A ty záběry v dešti!
Nakonec mohl svojí lásce akorát nachystat sendviče.
Potřeboval nějak dát průchod svým citům.
To je tak smutné!
Kéž by Rjóta taky našel štěstí.
Kazuto!
Dobrý nápad.
Mám se dívat jinam?
Ne, dívej se do objektivu a tvař se roztomile.
Promiň.
Jak ho hned poslechl!
Co to vyvádíš?
Vyfotil jsem něco jinýho, promiň.
Dobrý den.
- Překapávanou kávu a latte, prosím. - Hned to bude. Děkujeme.
Nejdřív tu máme malé horké latte.
- Díky. - Prosím.
- A tady je to vaše. - Děkujeme za trpělivost.
- Rádi jsme vás viděli. - Děkujeme.
Fakt už umírám hlady.
- Těším se na Rjótův oběd. - No jo!
Jsou výborné.
Děkujeme, Rjóto.
Vážně je to hodný člověk.
Několikrát si s tebou chtěl promluvit, že jo?
- O samotě. - Jo.
A včera jsme zkoušeli latte art.
Slyšel jsem vás.
- Jo? - Pěkně jste se řehtali.
Bavili jste se?
Jo.
Ale bylo to složité.
- Složité? - Co přesně?
Latte art? Tvoje emoce?
- Tak co? - To mě fakt zajímá.
Nejspíš obojí.
- Zavíráme? - Jo.
Chci s tebou o něčem mluvit.
Nebo ti spíš potřebuju něco říct.
Jasně.
Věřím, že jsem se díky tobě naučil spoustu věcí.
Vážně jsem…
Nikdy předtím jsem pořádně nemluvil
o svých pocitech nebo myšlenkách,
takže s tím strašně zápasím.
Když jsem ale pozoroval,
jak otevřeně se bavíš s ostatníma
a vůbec se svými myšlenkami a názory netajíš,
hodněkrát jsem si přál,
abych mohl být víc jako ty.
Jsem moc rád,
že jsem tě potkal.
Za tři dny ale pojedeme domů. Teď už vlastně za dva.
Náš společný život se chýlí ke konci,
takže musím myslet na to, co přijde potom.
Hodně jsem nad tím dumal
a došel jsem k tomu,
že jsi pro mě přece jenom něco víc než ostatní.
Nebo mi to tak aspoň připadá.
Pořád ti ale bohužel
nedokážu jasně říct,
co přesně k tobě cítím.
Hodně jsem nad tím přemýšlel
a furt si prostě nejsem jistý.
Jakmile se do někoho zamiluju,
většinou s ním chci být pořád.
Obvykle mi ale trvá dost dlouho,
než se do tohohle bodu dostanu.
Proto je pro mě těžké se nějak rozhodnout dřív,
než budeme muset
odjet z Green Roomu.
Tak jsem ti chtěl ještě před koncem pobytu aspoň říct,
jak jsem rád, že jsem tě poznal.
Díky.
Nápodobně.
Moc mě těší, že ses mi takhle svěřil.
Prosím.
- Takhle? - Jo.
Jdu na to.
A je to.
Alanova situace se dost zkomplikovala, že?
V té poslední scéně působil nezvykle ustaraně.
Takový výraz jsem na něm ještě neviděla.
A Kazutova slova zněla,
jako by se s ním loučil.
Podle mě si to měl odpustit
a prostě čekat, jak se bude jejich vztah vyvíjet dál.
On na něj ale vybalí, kolik se toho od něj naučil.
Znělo to jako takové to: „Díky za všechno.“
Dvakrát spolu strávili noc,
ale Kazuto ani jednou neprojevil zájem o fyzický kontakt.
Tak mám trochu strach, že se to nikdy nezmění.
- To je možné. - No jo…
Zbývají nám poslední dva dny.
Ale ne…
- Zpráva! - Píšou nám.
- Je to tvoje, Ikuo. - Dobře.
Tak já vám to přečtu.
„Dneškem vaše práce v pojízdné kavárně končí.“
Budeme zavírat.
„Máte před sebou poslední směnu.
Vedoucím bude Šun.
Šune, vyber si jednoho člověka, se kterým bys chtěl pracovat.“
Jednoho?
Buď mým parťákem.
S radostí.
Je to Dai.
To se dalo čekat.
Ten jeho radostný výraz je fakt skvělý.
Vážně nosí srdce na dlani. Je to kouzelné.
Hlavně se nepohádejte.
Přesně.
- Radši je varujou. - To je hezké.
Je vidět, jak dobře je znají.
Fakt to uteklo, že?
Poslední výjezd…
Tak jo.
Naše poslední směna…
Myslíš, že ses po příchodu sem nějak změnil?
No, moje hodnoty jsou teď…
o něco flexibilnější.
Fakt?
Jo. Předtím jsem každého hned soudil.
Podle vzhledu.
A kvůli tomu jsem s jistými lidmi nechtěl mít nic společného.
Jasně.
Takže jsem se po některých setkáních…
Zbytečně ses ochudil o příležitost, že?
To je pro Šuna obrovské zlepšení, ne?
Vede si skvěle.
Člověk by měl komunikovat i s lidmi, kteří se mu nezamlouvají.
Kdyby jim dal v minulosti šanci,
možná by se s někým doopravdy sblížil.
Tohle je pro něj obrovský posun.
- Není šílený, že tohle děláme naposledy? - Je.
Zůstal bych tu další dva měsíce.
Překvapení!
Počkejte.
Tak to je bomba!
- Jsou to dobří kámoši. - Ach to mládí!
- Přesně tak. - Krásně se na ně kouká.
To je boží!
Pojďme je překvapit.
Uděláme jim oběd…
Hodíme na sebe zástěry…
Skvělý nápad!
Tak jo.
Nedáte si kávu?
Nemáte chuť na kávu?
To je tak dojemné.
- Je to příběh mládí, přátelství a lásky. - No nádhera!
Co to? Asi jsem slyšel cinknutí.
„Brzo vás čeká vaše poslední společná večeře.“
- Cože? - Večeře?
- Že by… - Hustý.
„Běžte se převléct do něčeho hezkého.“
Cože?
- Já se tak těším! - Jupí!
- Ty jo… - Nemůžu se dočkat.
- Co si máme obléct? - Nevím.
- To je boží! - Normálně z toho mám husinu.
Husinu?
- Takže se musí vyšňořit. - Cože? To je super!
- Paráda! - Kam asi půjdou?
To je bomba!
Těm to sluší!
- Vypadají skvěle. - Jsou to fešáci!
No teda!
Všem to vážně sekne.
Jsou úžasní. A každý má svůj vlastní styl.
Sluší jim to.
Už se fakt nemůžu dočkat.
To je šílený!
Ty kráso!
- Na zdraví. - Na zdraví.
To je super.
Připijeme si?
Na náš poslední večer.
Je to síla, že?
Díky za všechno!
- Nápodobně. - Na zdraví!
Na zdraví.
Ty jo! To tak voní!
Mňam!
- To je dobré. - Panebože!
- Je to výborné, že? - Vynikající.
Mám radost, že jsme tu společně.
Radši jsem tady s váma,
než abych byl někde na rande.
Po té době společného soužití
teď spolu sdílíme tolik interních vtípků,
kterým nikdo jiný nebude rozumět.
- Jsou vážně jenom naše. - To je pravda.
Beztak mě občas zničehonic rozesmějou.
- Myslím po návratu do společnosti. - Jak jako „do společnosti“?
Žili jsem spolu v uzavřeném světě.
To je fakt.
Že jo?
Proto jsem to tak nazval.
V budoucnu mě vzpomínky na naše společný zážitky určitě povzbudí.
I na ty obyčejný věci, jako je mytí nádobí, jídlo,
péče o pleť,
věšení prádla,
vaření večeře a další jídlo.
Všechno jsme dělali společně.
A až se na ty věci vrhnu příště…
Já vím.
…vy u toho najednou nebudete.
Zůstanou mi ale vzpomínky
a ty mě budou hřát u srdce a najdu v nich útěchu.
Jsem moc rád, že jsem se sem přihlásil.
Viděl jsem vaše reakce, kdykoliv někdo odešel,
nebo se připojil někdo nový…
Nejdřív jsme se vůbec neznali, ale postupem času
se mezi náma vytvářelo čím dál tím silnější pouto.
Získal jsem tady zkušenost k nezaplacení.
Nikdy na ni nezapomenu.
POSLEDNÍ SPOLEČNÝ DEN
ŠUN (23)
TE-HON (34)
RJÓTA (28)
Najednou je z každé věci poklad.
- Přesně tak. - Já vím!
Byly to takové letní prázdniny pro dospělé.
Všichni mají podobné, ale zároveň jiné příběhy.
A každý z nich je jinak starý.
Na takovou skupinu jen tak nenarazíte.
- Vážně se mi to líbilo. - Mně taky.
Mohli se jeden druhému svěřit.
Jsou z nich nejlepší kámoši.
- Přesně. - Jo.
- Takhle vypadají nejlepší kámoši, jo? - Jo.
Je to tak.
- Tam máš příklad. - Aha.
A teď jim zbývá poslední den na to, aby našli, co hledají.
Jakpak to asi dopadne?
- Ale ne! - Ještě to neukončujte.
- Chci vidět víc. - Budou mi chybět.
Už vám to došlo?
Ne.
Ještě ne.
Cítil jsem se zase mladý.
Zažili jsme toho spoustu.
Dělalo mi radost už jen to, jak každé ráno někdo sešel dolů,
jestli mě chápete.
Myslel jsem, že rád trávím čas sám se sebou,
ale tuším, že mi bez vás bude strašně smutno.
Akorát jsem vám chtěl poděkovat. Za všechno.
Bydlelo se mi s váma dobře.
- Vážně vám děkuju. - Nápodobně.
Tak jo. Já se s váma rozloučím…
jako první.
To jako fakt?
Nejdřív vám chci ale něco říct.
Bohužel jsem tady nenavázal žádný romantický vztah,
ale rozhodně to pro mě byla cenná zkušenost.
Hodně jsem se toho od vás naučil.
Předtím…
než jsem se sem přihlásil,
jsem vážně rodičům nedokázal říct, že mě přitahujou…
muži.
Mým cílem bylo se vyoutovat,
ale až do poloviny pobytu jsem nevěděl, jestli to fakt udělám.
Napadlo mě, že pokud se o téhle show nedozví,
vlastně to ani nemusím dělat.
A na tomhle jsem se zasekl.
Když jsem se vám ale svěřil
a vyslechl si vaše příběhy,
objevil jsem cestu vpřed.
Stojí při mně osm přátel.
A díky tomu to podle mě rodičům dokážu s hrdostí říct.
Nemůžu se na vás teď koukat, jinak bych se asi rozbrečel.
Děkuju za všechno.
- Nápodobně. - My děkujeme tobě.
Chci se stát…
silnějším člověkem, než jsem byl doposud.
Ať se vám všem daří.
Díky za všechno, Te-hone.
Moc jsem si to tu s tebou užil.
Díky.
Až tvoji rodiče uvidí tohle, určitě tě pochopí.
Díky, Te-hone.
Já děkuju tobě.
Budu ti fandit.
Díky, Ikuo. Vím, že jsi to tu měl těžké.
Stojím při tobě.
- Díky za všechno. - Já děkuju.
Já to nedám…
Díky, Šune.
Až budeš po někom něco chtít, nezapomeň slušně poprosit.
Děkuju za všechno, kamarádi z Green Roomu.
- Nápodobně. - To my děkujeme tobě.
- Díky. - Opatrujte se.
Tak ahoj.
Ještě jednou díky.
Myslím, že spolu máme trochu jiný vztah,
než jaký sdílím s ostatními přáteli.
Vždycky jim můžu říct, co si myslím, aniž bych se musel nějak hlídat.
Našel jsem si kamarády, ke kterým můžu být doopravdy upřímný.
Vážně jsem se toho od nich hodně naučil.
Pomohli mi najít odhodlání, které jsem potřeboval.
Snad se brzo zase uvidíme.
Děkujeme za všechno.
Jakmile člověk dospěje, snaží se před lidma nebrečet, že?
To je pravda.
Budou nám chybět.
- Tohle postupné loučení je strašné. - Jo.
Nejradši bych je nikam nepouštěla.
Teď je řada na mně.
Já se k vám přidal až později.
Na začátku jsem ze sebe asi dělal frajera
a hrál si na něco, co nejsem.
Když jste se mi ale všichni otevřeli, dokázal jsem to taky.
Chodil jsem se s váma radit a vy jste mi pomohli překonat moje nedostatky.
Pobyt tady mě přiměl se zamyslet nad spoustou věcí.
Ze všeho nejvíc jsem tu usiloval o navázaní
romantického vztahu.
A vyjádření toho, co cítím.
Myslím, že jsem pro to udělal všechno
a že mi to v budoucnu dodá sebedůvěru.
Doma budu dál rozjímat o tom,
kdo doopravdy jsem,
a snažit se dál zlepšovat.
Děkuju za všechno.
- Nápodobně. - Díky.
- Ať se ti daří. - Jasně.
No nic.
Ikuo!
Moc ti děkuju.
Nápodobně.
Měj se.
Ať se ti daří.
Opatruj se.
- Díky, že ses mýmu vyznání nevysmál. - Nemáš zač.
- Díky, Ikuo. - Díky.
- Děkuju. - Nápodobně.
- Hodně štěstí. - Tobě taky.
Tohle je strašný.
Ještě jednou vám všem děkuju.
- My děkujeme tobě. - Díky.
- Díky, Ikuo. - Děkujeme.
- Pozor na hlavu. - Au!
Jsi v pohodě?
- Ikuo ani na konci nezklamal. - Přesně.
Tahle zkušenost vážně změnila moje představy o budoucnosti.
Než jsem sem přišel, dělal jsem, co se ode mě očekávalo.
Cítil jsem v sobě ale něco, co jsem ještě neprozkoumal.
Pobyt tady mě přiměl přehodnotit,
co pro mě znamená štěstí a s jakým životem budu spokojený.
Teď jsem na řadě já.
Nejdřív bych si ale rád s někým promluvil.
Jasně.
A to je Kazuto.
Můžeme?
Díky.
- Vrátíš se, že jo? - Jo.
Ještěže tak. Budeme čekat.
Pamatuješ…
jak jsi mi na tomhle místě vysvětlil,
co pro tebe znamenám já?
Tehdy jsem si myslel…
že jsem se přes to dokázal přenést.
Věřil jsem, že se moje city k tobě
aspoň částečně uklidnily.
Když ses pak ale vrátil
ze svého druhého rande s Alanem,
poslouchal jsem vás daleko pozorněji než Šuna a Daie.
Což nejspíš znamená, že k tobě pořád
něco cítím.
Nic se nezměnilo…
Pořád tě mám prostě rád.
Takže tak.
Jestli to cítíš podobně,
byl bych moc rád, kdybychom odsud odjeli…
spolu.
Děkuju, že ses mi takhle vyznal.
Jasně.
Než jsem s tebou
měl na začátku
tu úplně první směnu,
nikdy jsem nepracoval s kávou.
Hodně jsi mě toho ten den naučil.
Fakt…
Moc si toho vážím.
Když jsi mi ale po nějaké době řekl,
že o mě máš zájem,
přestal jsem se s tebou cítit příjemně.
Vážně jsi mi tím polichotil,
ale taky mě to strašně rozhodilo.
A to podle mě vypovídá o mých vlastních pocitech.
Takže…
s tebou…
bohužel nemůžu odjet.
Děkuju, že sis mě byl ochotný znovu vyslechnout.
- Díky za všechno. - V pohodě.
Měj se.
Děkuju.
Ke konci jsi mi hodně pomohl.
- Díky. - Nápodobně.
- Díky, Alane. - Já děkuju tobě.
Moc jsi mi pomohl.
Díky moc.
A teď Kazuto.
Díky moc.
- Já děkuju tobě. - To nemusíš.
- Ahoj! - Mějte se.
- Ty taky. - Díky.
Ať se daří.
Podle mě je super,
že jsem se mu dokázal svěřit se svými nejniternějšími pocity.
Naučil jsem se, jak je důležité být sám sebou
a chovat se ke všem laskavě.
Těchhle hodnot bych se chtěl držet.
Teď už můžu bez výčitek odjet.
Rjóto!
- Prostě to risknul. - Jo.
Určitě chtělo hodně odvahy
vyznat se někomu, kdo už vás jednou odmítl.
Taky si myslím.
Tady vidíme krásný důkaz Rjótova osobního růstu.
Přesně tak.
Je to sice zdrženlivý člověk, ale má silného ducha.
Já…
nejdřív…
potřebuju něco říct Daiovi.
Můžeš se mnou ven?
Jasně.
Chápu…
Takže se spolu loučíme.
Kdo mě teď bude objímat?
- Objímali jsme se každý den. - Jo.
Díky za všechno.
Zlato…
Byl jsi pro mě jako starší brácha.
- Rád jsem vás poznal. - Nápodobně.
Díky.
- Tak zatím. - Ciao.
Ciao.
- Ahoj. - Opatrujte se.
Promiň. Díky.
- To je nádhera! - To teda.
Sedneme si?
Tady si to vybavuju.
- Je to nostalgie, že? - Fakt že jo.
- Když se ohlédnu zpátky… - No?
…tušil jsem, že ke mně něco cítíš.
Nebo že se ti aspoň líbím.
Ale furt jsem si říkal, čím jsem tě mohl zaujmout.
Co se ti na mně může líbit.
- Na tobě? - Jo.
A naše první rande
jsem si vůbec neužil.
Cože? Kecáš!
- To myslíš vážně? - Jo.
- Aha. - A pak…
Když jsme spolu mohli strávit noc, nechtěl jsem.
To je strašné.
Děsilo mě, že se zase budu cítit tak nepříjemně jako poprvé.
A nechtěl jsem
napsat tvoje jméno jenom proto, že se ti líbím.
- Tak jsem řekl, že budeme jen kamarádi. - Jo.
S čistým štítem.
Jo, to jsi říkal.
A pak jsem najednou začal chtít být s tebou.
- V tu chvíli, jo? - Jo.
To už pro mě bylo jednodušší přijmout,
že mě máš doopravdy rád
a že nejde jen o něco povrchního.
Proto jsem se
pak na tebe tak lepil a dožadoval se pozornosti.
Taky jsme se dost hádali.
To jo.
Kdykoliv jsem byl naštvaný nebo mrzutý,
měl jsem strach, že když se ti to pokusím vysvětlit, akorát se mi vysměješ.
Prostě jsem ti nevěřil.
Když jsme se ale nedávno zase pohádali,
bral jsi mě naprosto vážně.
Doteď jsem si nebyl jistý,
jak dopadneme, až tahle show skončí.
Došel jsem ale k tomu…
že ti prostě musím říct,
co k tobě cítím.
Daii…
miluju tě.
Já tebe taky, Šune.
Vážně.
- Jdeme? - Jo.
- To je výhled. - Je.
Ještě jednou…
- Díky za všechno. - Nemáš zač.
- Určitě mi hned budeš chybět. - Já s tebou chci být každý den.
To já taky, pokud to půjde.
Tak jo.
To mám radost.
No teda!
To je super!
Šun je fakt frajer, že?
- To teda! - Je to borec!
Když je to třeba, umí zabodovat. Tohle bylo fakt skvělé.
Doposud se často choval jako rozmazlený trucující spratek,
takže nemůžu uvěřit, že Daiovi na samém konci vyznal lásku.
Všichni jsme z toho paf, že jo?
Svým způsobem Šun totiž celou dobu mával i s náma.
A teď nás dojal.
- Nakonec jsme si ho zamilovali. - Jo.
My už jsme sice všichni dospělí,
ale určitě je plno kluků jako Šun, co svoje partnery takhle zkouší…
Protože jim nevěří.
I když jim nechybí sebedůvěra,
pořád se můžou bát, že je ostatní nepřijmou.
- Z toho má strach asi každý. - Jo.
Všichni se chceme ujistit,
že nás má náš partner doopravdy rád.
Lidi jsou zbabělá stvoření, že jo?
Bojíme se pustit si ostatní k tělu a důvěřovat jim.
Když se jim otevřeme, riskujeme, že nám ublíží,
ale určitě z toho vzejde i něco dobrého.
Přesně tak.
Chci s tebou o něčem mluvit, Alane.
Jenom do toho.
Povídej.
Mezi náma to celé začalo…
když jsme byli na tom prvním rande přes noc.
A pak jsme šli na ten piknik.
A nedávno jsme si vyzkoušeli glamping.
Ne vždycky…
byly naše city ve stejném bodě,
ale osobně si myslím,
že teď k sobě máme
daleko blíž než na začátku.
Já na rozdíl od tebe
neumím dávat najevo, co cítím.
Ani když mám radost. Celkově jsem málomluvný člověk.
Takže možná
někdy nebudeš vědět, na čem jsme,
a nejspíš tě čas od času nějakým způsobem zklamu.
Jsem ale strašně rád,
že ses objevil v mém životě,
a nechci, aby ses z něj teď zase vytratil.
Jasně.
Takže…
Chci se s tebou podívat
na nejrůznější místa
a vytvořit si další společné vzpomínky, abychom si byli ještě bližší.
Jestli to cítíš stejně…
rád bych odsud odjel s tebou.
Jasně že cítím.
Odjedeme odsud spolu.
Tak jo.
Fakt jsem
až do konce
myslel jenom na tebe.
Ne že bych s tím někdy přestal.
Během toho pobytu tady…
jsme spolu všichni strávili hodně času,
ale každá chvíle s tebou pro mě znamenala něco jinýho
než veškerý čas strávený s ostatníma.
Chci zůstat po tvým boku.
Myslím to vážně.
Chci tě líp poznat.
Chci s tebou trávit víc času,
dozvídat se víc o tvých zkušenostech
a vyprávět ti o těch svých, dokud se naše životy neprolnou,
abych mohl být vždycky s tebou a zahrnovat tě láskou.
Nejvíc chci ale pozorovat, jak vaříš.
Zůstali jsme tu sami.
Jo.
Když odejdeme spolu,
aspoň nám nebude smutno.
Jsi fakt rozkošnej, víš to?
Můžeme?
Řekni sýr!
Vyfotíš nás z druhý strany?
Dobrý?
Řekni sýr!
Tahle je moje a tahle tvoje.
POŠTA
To bylo fakt super!
Moc mě to bavilo.
Bylo to úžasné!
Bravo! Myslím to vážně.
- Bylo to boží. - Přesně.
Kazutův a Alanův příběh byl opravdu skvělý.
Fakt se k sobě hodí.
- Moc jim to spolu sluší. - To teda!
Mají ale úplně opačný přístup k lásce.
Alan okamžitě prohlásil, že mu učaroval,
ale Kazuto na to šel o dost pomaleji.
Je vtipné, že se zrovna oni dali dohromady.
Když se chcete někomu vyznat, musíte zvážit, kdy a do jaké míry
je ten člověk vaše city schopný přijmout.
Tohle všechno musíte trefit, aby vám to vyšlo.
- Je to v podstatě zázrak, že jo? - Přesně tak.
- Napadlo mě úplně to samé. - To chápu.
Šlo sice o vztahovou reality show,
ale byla i osobním růstu všech účastníků.
Jsem moc rád, že jsme toho byli svědky.
I ten samotný název pořadu, Boyfriend,
může značit nejen romantického partnera,
ale i kamaráda.
A my jsme tu vážně viděli obojí.
I ty horší aspekty vztahové reality show můžou být zábavné,
ale tohle bylo fakt krásné.
Kdykoliv se setkali s odmítnutím,
vždycky se našel někdo, kdo je utěšil.
Měli bychom si z nich vzít příklad.
Přesně!
- Jo! - Bylo to hluboké.
Mám pocit, že mě toho hodně naučili.
Byla to taková očista pro duši.
Ukázali nám, co to znamená, když nám na někom doopravdy záleží.
Teď se chci taky zamilovat.
Strašně moc!
Já taky.
Můj život byl plný přetvářky a lží!
Ještě není pozdě.
Můžeš to změnit.
Až vyjdeš ze studia, začni znovu.
- Jasně… - S čistým štítem.
- Začleň se zpátky do společnosti. - Můžu? Vážně to dokážu?
Překlad titulků: Veronika Kursová