Tak jsme zpátky.
- Ahoj. - Vítejte.
- Čau. - Fakt jsme si to užili.
- Bylo to fajn? - Jo.
Jo, bylo to super.
Už jsou zpátky!
Kde je vidíš?
Aha, tamhle jdou.
- Vítejte zpátky! - Čauky!
- Ahoj. - Už jsme doma.
Nazdar.
Vidím, že jsme tu všichni.
- Přesně tak. - Vítejte zpátky.
Stalo se mezi váma něco?
Strašně moc věcí.
Fakt?
Má pravdu.
A vy jste se někam posunuli?
Jo.
A kam?
Spali jsme spolu.
- Cože? - Spali jsme spolu.
Takže měli sex?
Jo.
Cože? To jako fakt?
Kecá.
- Vážně? - Celou dobu.
K tomu by se určitě nepřiznal.
Myslíš?
A políbili jste se?
Takže políbili.
- Vidím, jak září. - No jo.
To musel být skvělej polibek.
- Očividně jo. - Když tak září…
- Je to fakt síla. - Furt je to vidět.
Pořád se jich to drží.
- Vážně to byl skvělý polibek. - Šun je tak průhledný!
Dai neví, jestli se na něj má zlobit, nebo se rozplývat.
Mám na tebe hodně otázek.
Jenom se ptej.
Když přečetli tvoje a Rjótovo jméno, vypadal jsi šťastně, ale…
Vážně?
Nebyl to takový radostný výraz, jaký měl třeba Dai.
Už nějakou dobu vím,
že je Rjóta zakoukaný do Kazuta.
Takže mě to rande potěšilo, ale zároveň jsem měl smíšené pocity.
To chápu.
Takže tak.
- Víš, jak se ráno všichni vrátili? - Jo.
Rjóta v tu chvíli vypadal trochu smutně.
Když dorazil Kazuto s Alanem,
připadalo mi, že je z jejich vztahu docela nešťastný.
Co teda budeš dělat?
Kdybych mu teď řekl, jak se cítím,
akorát bych šel sám proti sobě.
Aspoň v tomhle bodě.
Podle mě bych se mu neměl vyznávat,
dokud nebude mít v srdci prostor pro další emoce.
Alan mi třeba řekl,
ať se před každým rozhodnutím zamyslím, jestli chci upřednostnit svoje štěstí.
Podle toho se prý řídí on.
S tím já se vážně ztotožňuju.
Chci upřednostnit svoje štěstí, nebo ne?
Je to jednoduchý princip, podle kterého se můžu chovat.
I kdybych Rjótovi řekl, jak se cítím,
stejně bych pak šťastný nebyl.
Aha.
Ještě nad tím večer podumám.
Moc to ale nepřeháněj.
No jo, máš pravdu.
A ty jsi momentálně v pohodě?
Nedávno jsem se vás ptal na vaše zkušenosti s coming outem.
Jasně.
Rozhodně jste mi dodali odvahu,
ale…
pořád se toho děsím.
Nevím, co si počít.
Určitě to rodičům hodlám říct,
ale jak to mám udělat?
Mohli by reagovat různými způsoby.
Bude to dvojnásobný šok.
Zjistí, že jejich dcera… Co to plácám?
Zjistí, že jejich syn je gay.
A teď to navíc bude vědět celý svět.
Proto se bojím, jak na to budou reagovat.
Možná je to naopak skvělá příležitost.
Kdyby ses neúčastnil tohohle pořadu, kdy jsi jim to chtěl říct?
Neměl jsem žádný konkrétní plán nebo chvíli, kdy jsem to hodlal udělat.
- Ale chtěl jsi. - Jo.
Tak to ber jako šanci.
- Tak jo. - Není na tom nic špatného.
Věřím, že jsem si tady našel
opravdové přátele, a ne jen někoho, s kým občas zajdu na skleničku.
Vážně jste mi oporou.
Myslím, že nad tím dokážu přestat dumat a prostě jim to řeknu.
To je dobře.
Oba musíme přestat dumat.
- To je pravda. - Neboj, to zvládneš.
Te-hon tu sice nenavázal žádný romantický vztah,
ale pořád se tu vyvíjí nějaký příběh.
- Přesně tak. - To mně přijde fakt super.
Ani Gensei si není jistý,
jestli by našel štěstí, kdyby se Rjótovi vyznal.
Přesně.
Určitě by neměl radost z toho, kdyby ho akorát rozhodil.
- No jo. - To fakt ne.
ŠUN (23)
- Nejedí spolu? - Cože?
- Proč? - Počkejte!
Dobré ráno, Te-hone.
Nevím, co Šunovi zase přelítlo přes nos.
Teda…
Nejspíš se mu nelíbilo něco, co jsem udělal.
Víš?
Možná mu něco nebylo příjemné
a teď na to teprve reaguje.
Co se stalo?
- Během jedný noci? - To byla rychlost!
Přišla zpráva!
„Dobré ráno.“
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
„Čeká vás další směna.“
- Už je to tady. - Jen do toho.
„Dnes…
bude vedoucím Gensei.
Genseii, vyber si jednoho člověka, se kterým bys chtěl pracovat.“
- Cože? - Jednoho?
Teď si vybírá náš Geník.
Hned bude jasné, na koho má zálusk.
RJÓTA
Buď mým parťákem.
Já?
Jdeš do toho?
S radostí.
Užijte si to.
Můžu tě dneska nalíčit? Vypadáš nějak unaveně.
- Má pravdu. - Jasně.
- To bylo zlé. - Má kruhy pod očima.
Budu se snažit, abych ti nezakryl pihy.
Díky.
- Ty patří k mýmu kouzlu. - Přesně.
- Ty jo! - Vypadá skvěle.
Nech si vzadu narůst vlasy.
- Odteď? - Jo.
To je hezké. Učesal a nalíčil svoji lásku.
Když tě někdo líčí, vidíš ten jeho soustředěný výraz.
Rozbuší se ti srdce, že?
- Tak jo. - Jdeme na to.
Ty sis procvičoval kreslení?
Ale vůbec ne.
Klidně bys mohl pracovat jako opravdový barista.
Neděláš zbytečné pohyby a působíš elegantně.
Díky. Teď jsi mi vážně polichotil.
Tady máte šťávu z guavy.
- Klidně si vezměte slámky. - Děkujeme.
Rádi jsme vás viděli.
Výborně!
1900 jenů.
- Překonali jsme první den. - Jo.
Pojďme na to.
Hezká vzpomínka.
TRŽBA Z PRVNÍHO DNE: 1700 JENŮ
- To byl ten incident s rukopisem. - A to nedorozumění.
Uděláme si seznam aktivit?
- Já chci posilovat a opalovat se. - A zaplavat si, ne?
Můžu zůstat sám?
- Cože? - Proč?
Jasně. Stalo se něco?
Dneska bych si to s váma moc neužil.
Potřebuju nějaký odstup.
Od nás?
Od něj.
Od Daie?
Jo.
- Určitě si teď říkáš proč, co? - Jo.
Jestli potřebujete něco probrat, měli byste.
Naše emoce se mění.
Nechce se mi.
- Ty nám taky nic neřekneš? - Ne.
- Fakt ne? - Ne.
Daiovi už možná došla trpělivost.
Určitě je to vyčerpávající.
Zahrnuje ho láskou…
- Ale žádná se mu nevrací. - Přesně.
Co se jenom mohlo stát?
Napadá mě jen jedna věc.
Než jsem se…
včera šel vykoupat, Šun mi řekl,
ať si vezmu jeho tričko. Že ho měl na sobě jen chvilku.
Když jsem mu řekl, že mám svoje,
ujišťoval mě, že je to jeho čisté.
Tak jsem si ho teda vzal.
Pak jsem si ale oblíkl to, co jsem si nachystal.
A pak jsem si ve vlastním tričku zašel pro pleťovou masku.
A Šun mi to okamžitě vyčetl.
- To bude ono. - Jo.
Mají ho přečtenýho.
- Jo. - Vědí, jak přemýšlí.
Vážně se musím omlouvat za to, že jsem si neoblíkl jeho tričko?
Víš co?
Podle mě bys mu měl prostě upřímně říct, jak se cítíš,
jako o tom teď mluvíš s náma.
Nejde o to, že bych mu to nechtěl říct.
Jenom mi vadí, že za ním vždycky musím dolízat já.
Popovídáme si?
- Chceš? - Jo.
Trochu si dělám starosti.
O co?
- O tebe, - O mě?
Jo.
Nemůžu se na tebe se Šunem dívat.
To jako fakt?
Podle mě snášíš víc, než bys měl.
Vidím, jak si s tebou hraje.
Určitě tě to musí trápit.
Budu se to snažit vydržet, dokud se z toho nezhroutím.
Pokud se teda nejdřív nezhroutí on.
Předtím jsi mi hodně pomohl, tak jsem ti to akorát chtěl nějak oplatit.
Jsi zlatý.
Hele, pokud to v tobě
vyvolalo takové emoce,
neznamená to, že ses taky do někoho zakoukal?
To je pravda, ale…
Já to věděl.
Budu se ti snažit být oporou.
Díky.
- Nemluví o Daiovi? - Ten výraz znamenal, že je to Dai, ne?
Třeba se pořád nepřenesl přes Kazuta.
Jo, to je taky možné.
- Co si myslíte, že ten výraz znamená? - Kdo ví?
- Co to Šun zase vyvádí? - Takhle se budou hádat věčně.
Skončí v začarovaném kruhu.
Dai s ním chce vydržet, dokud se z toho nezhroutí.
Má můj obdiv.
Tohle dokáže říct jen málokdo.
- Já to aspoň slyšela poprvé. - Neuvěřitelné.
Nikdy ještě nebyl takhle zamilovaný.
- No jo. - To je fakt.
Proto se nechce vzdát.
Taková škoda.
Já vím.
Ale to nic.
Půjdeš si s ním pak promluvit?
Jo, počkám si na vhodnou chvíli
a zkusím to.
Kdyby něco, tak řekni.
- Chutnalo ti? - Jo.
- A teď bych si zdřímnul. - To chápu.
Co se děje?
Stalo se něco?
Proč jsi na Daie naštvaný?
- Nechci o tom mluvit. - Proč ne?
Protože je to blbost.
Mně na tom záleží, ale ostatní by mě měli za blázna.
Nechci o tom mluvit.
Cože? Já tomu fakt nerozumím.
Co to Ikua proboha napadlo?
Proč sakra leze za Šunem?
To my nevíme.
Určitě vám chce nějakým způsobem pomoct.
Z tvého pohledu do toho ale asi zbytečně strká nos.
Určitě to nemyslel nijak zle.
To je nejspíš pravda.
Vím, že jsem dost výřečný,
ale neumím se moc dobře vyjadřovat.
Štve mě, že nedokážu najít ta správná slova, a jsem podrážděný.
- Jasně. - To chápu.
- Což mě znervózňuje, takže… - Nechceš mu ublížit.
Přesně proto se od něj snažím dočasně distancovat.
Takže tak.
Něco se mezi váma stalo
a oba si o tom asi myslíte svoje,
ale dokud to spolu neproberete,
budeme si dělat starosti i my, co s váma musíme bydlet.
Měli byste si to vyřešit mezi sebou,
ale pokud to nedokážete, můžete to zkusit před náma.
Tak jo.
- Zkusíš to? - Jo.
Jo, když už se do toho pustíme, chci slyšet názory ostatních.
Mám je zavolat?
Určitě?
Jsi připravený? Dojdu pro ně.
Tak jo.
Pardon, že ruším.
Zrovna jsem mluvil se Šunem a…
Víte…
nakonec jsme se dohodli,
že se nám všem pokusí vysvětlit, jak se cítí.
Máte chvilku?
Můžeš mi vysvětlit, proč jsi za ním šel?
- Fakt ti to připadalo jako dobrý nápad? - Do ničeho tě nenutím.
Všichni teď kolem vás ale musí chodit po špičkách.
A nechtěl jsem ti prostě přikázat, aby sis to s ním vyřešil.
A proto…
- Proto jsi k tomu přinutil jeho? - Ne.
- Takže s tím přišel Šun? - Ne, ale…
- Že ne? - Ne.
Nějak to tam začíná vřít.
Ale ne!
Lidé jsou komplikovaná stvoření.
Ikuovi na nich ale podle všeho záleží.
Já teda chápu i Daie. Nechce, aby do toho strkali nos.
- Promiň, ale nemůžu u toho být. - To nic.
Prostě to nedokážu.
Uklidni se, odpočiň si a hlavně buď sám sebou.
Tak jo.
- Přijde? - Ne…
Bude lepší, když si promluví o samotě.
Jasně.
DAI (23) VYSOKOŠKOLÁK
Neměl jsem do toho strkat nos.
- Nikdo mě o to neprosil. - Myslel jsi to dobře.
- Jo, ale… - Podle mě je to v pořádku.
Vím, že jsou Dai i Šun plní emocí,
ale ať už jde o lásku, nebo ne,
myslel jsem, že bychom tady měli udržovat nějakou harmonii.
Teď ale vážně lituju toho,
že jsem se do toho pletl.
Chtěl jsi jim nějak pomoct.
Jo, to nám je jasný.
Pochopili jsme tě.
Víme, že jsi to nemyslel zle.
Chtěl jsi, aby tu byli všichni spokojení.
Jo.
To asi cítíme všichni stejně.
Alane, můžeš?
Díky.
Tohle bylo poprvé, co se někdo vložil do našeho vztahu.
Vážně jsem chtěl Šuna oslovit v tu správnou chvíli.
Chtěl jsem vědět, jak se doopravdy cítí.
Pak do něj ale začal rýpat Ikuo a tím Šuna ovlivnil.
Není mi to vůbec příjemné.
A teď se mnou chce Šun mluvit před ostatníma.
Jo, tohle…
se nelíbí ani mně.
Pokud ti chce Šun něco říct, měl by mluvit jenom s tebou.
On chce ale slyšet náš názor.
Slíbil jenom to, že si poslechne, jak se na to díváme my.
Upřímně se ale trochu bojím,
abychom tím jeho pocity neovlivnili tak,
že už vlastně nebudou jeho.
Podle mě z nějakýho důvodu postrádá sebedůvěru.
Prostě není dostatečně sebevědomý.
Myslím si, že za tím vším stojí strach.
To je ale taky jenom můj názor.
Co když řekne něco, co neustojím?
Já ti věřím.
Mám strach.
Já se ti nedivím.
Snaž se na to ale dívat optimisticky.
Hlavně buď laskavý jako vždycky.
Jak k sobě,
tak k Šunovi.
Takhle hned zapomeneš, že jsi byl naštvaný a otrávený.
Laskavost opravdu dokáže kouzla.
Prostě ho…
popadni za ruku a promluv si s ním.
Tohle je zásadní chvíle.
To je tak chápavý člověk…
- Je fakt skvělý. - To teda.
Já s ním chci taky bydlet.
- Vážně? - To není vůbec špatný nápad.
Šune?
Pojď se mnou do jídelny.
Dobře.
Díky, lidi.
Pojď. Obejmu tě.
Mrzí mě to.
To nic. Jsi skvělý a hodný člověk.
No tak, zlato. Neplakej.
Nechceš… aha, vodu už máš.
A takhle se lidi učí.
Myslel si, že musí zasáhnout.
- Nějak jim pomoct. - Jo.
Věřil, že když si všichni promluví, tak se to vyřeší.
Chtěl bych vědět, proč se dneska chováš takhle.
To tě začalo zajímat až teď?
Ne, už od začátku.
Tak proč ses nezeptal hned?
Osobně si myslím, že za to může to tričko.
Prostě jsem ale nechtěl,
aby sis myslel, že vždycky přilezu zpátky,
ať už se mezi náma stane cokoliv.
Hodně jsem o tom přemýšlel.
Vážně to začalo tím tričkem.
Jasně.
Víš, že jsem byl až donedávna
do někoho zamilovaný.
A pořád jsem tě
s ním srovnával.
Aha.
On právě vždycky nosil moje oblečení.
Projevoval mi tak lásku.
Tím, že nosil tvoje trička?
Ale ne, nikdo nechce být srovnáván s bývalým partnerem.
Jsi daleko citlivější, než jsem myslel.
Tím jsi mi připomněl, na jakých drobnostech ti záleží.
V těchhle případech
ti ale s radostí vyjdu vstříc.
Dobře.
Nevadí mi, že mě srovnáváš se svým bývalým.
Fakt jsem ale smutný z toho,
jak rychle dokážeš zapomenout,
co spolu sdílíme my.
Já se toho rozhodně vzdávat nechci a věřím,
že když spolu budeme komunikovat,
dokážeme ten problém překonat.
Pokud se ale někdy stane něco podobného jako s tím tričkem,
a já ti zase řeknu, ať na mě nemluvíš,
dopadneme…
stejně jako teď.
To si nemyslím.
Věřím, že tomu příště předejdu.
Fajn…
Díky.
Jdeme za ostatníma?
Tak jo.
- Už jsme zpátky. - Vítejte!
Ahoj.
Neschovávej se!
Křeníš se, že jo?
Já to vím!
Vidíte, že se usmívá!
On se stydí?
To bylo krásné.
- Dai je úžasný. - To teda.
Nepřijde vám, že je až moc dokonalý?
Jak odhodlaně přísahal, že příště už to tak neskončí…
To bylo skvělé.
„Příště to dopadne stejně.“ „Ne, já tomu předejdu!“
Vy byste něco takového dokázali říct?
Byl vážně úžasný.
Teď se chci zkusit chovat jako Šun.
Třeba se v minulosti s někým sblížil,
ale když se pak choval podobně jako teď,
možná s ním ten člověk ztratil trpělivost.
Přijde mi, že se pokouší zjistit, jak daleko může zajít,
než se na něj jeho partner prostě vykašle.
Pořád zkouší, jak moc ho Dai miluje.
Takhle si člověk uvědomí, jaké existujou povahy.
- Pozorujeme takový mikrokosmos. - Přesně tak.
Je to příjemný zvuk, že?
DNEŠNÍ TRŽBA: 5150 JENŮ
Šumění vln člověka uklidní.
Přesně.
Je moc fajn.
Přijde mi, jako bychom tu spolu žili strašně dlouho, a zároveň jenom chvilku.
Podle mě ten pobyt v Green Roomu ale rozhodně stál za to.
Teda…
tím jsem chtěl hlavně říct, že jsem si to moc užil,
protože jsem tady potkal tebe.
I když to začalo nedorozuměním. Myslel jsem si, že jsi mi napsal dopis.
- Já? - Jo.
Aha.
Vlastně mi ale vůbec nevadí, že jsem se spletl,
protože právě díky tomu
jsem o tebe vůbec začal mít zájem.
Byla to jedna z těch klíčových chvil.
A zhruba v polovině pobytu
jsem bohužel zjistil, že jsi zakoukaný do Kazuta.
Já?
Přesně tak.
Když jsem ale viděl, jak přímočaře ses k tomu postavil,
uvědomil jsem si, že si prostě odmítáš cokoliv namlouvat.
Vždycky jsi k sobě upřímný.
Vážně to na tobě obdivuju
a moc se mi to líbí.
Od začátku jsi mi připadal jako šarmantní člověk
a opravdu jsem ti chtěl fandit.
Podle mě jsem z toho pobytu tady
vytěžil, co se dalo.
Možná to bude působit sobecky…
ale…
rozhodl jsem se, že dneska pojedu domů.
- Dneska? - Jo.
- Kecáš, že jo? - Ne.
Ještě jsem to nikomu neřekl.
Cože?
To myslí vážně?
- Neodcházej! - Bude nám po tobě smutno!
Určitě nebudeš mít žádné výčitky?
- Nebudu. - Fakt ne?
- Udělal jsi, co se dalo? - Jo.
Zvládl jsem se ti vyznat…
Ani nepotřebuju znát tvoji odpověď.
Jenom jsem chtěl být upřímný.
O nic víc mi nešlo.
Ty to ale nevzdávej.
Ještě tomu dej šanci.
Se svým šarmem se nemáš čeho bát.
Dobře. Děkuju.
- Věř si. - Jasně.
Jsem rád, že jsme se potkali zrovna tady.
Taky mám pocit, že jsme toho spolu hodně zažili a sdíleli.
Fakt jsem si ten čas s tebou užil.
Proto mě tak mrzí,
že se s tebou musím rozloučit.
Vážně mi budeš chybět.
- Rozjíždíme náš byznys. - Super!
A tátova poslední slova byla,
že mě obdivuje.
- Rjóta mi ho připraví. - Cože? Já chci taky!
Chci k sobě Rjótu.
- Gensei. - Super!
- Díky za všechno. - Nápodobně.
Musím vám něco říct.
Co se děje?
Rozhodl jsem se, že dneska pojedu domů.
Snažil jsem se si to nacvičit,
ale stejně jsem se tu před váma…
rozbrečel.
Přišlo mi, že už jsem tu dosáhl všeho, o co jsem usiloval.
Hodně mě ta zkušenost obohatila.
A jsem za ni vděčný.
Nic nezůstalo nevyřčeno…
Dokonce jsem si s váma včera
mohl užít poslední párty.
Vážně můžu odjet bez výčitek.
Díky za všechno.
Mějte se tu po zbytek pobytu dobře.
Já to nezvládám.
Tak jo.
Moje boty…
Tak já teda jdu.
- Měj se. - Ahoj.
Ahoj.
- Díky za všechno. - Opatruj se.
Ming tchien ťien.
Mějte se!
Udělal jsem, co se dalo. Ničeho nelituju.
Některé věci bych jinde nezažil.
A naučil jsem si říkat, co si myslím.
V tomto ohledu
mě to soužití s ostatníma hodně posunulo.
Vážím si všeho, co jsem tu zažil. Vážně.
Gensei mě pobídl,
abych Kazutovi řekl, co k němu cítím.
Taky na konci nechci mít žádné výčitky.
Chci vědět, že jsem udělal všechno, co se dalo.
Nemůžu tomu uvěřit.
- Náš Gensei… - Odjel z Green Roomu.
Ale víte co?
Gensei byl na začátku hodně zdrženlivý.
Nedokázal dát pořádně najevo, co cítí,
ale nakonec stejně odjel s pocitem, že něco dokázal.
Rozhodně se někam posunul.
My bychom ho tam rádi viděli až do konce.
- Jo. - Neměl odjíždět.
Podle mě mohl klidně strávit víc času s ostatníma.
No, určitě je má rád, ale muselo pro něj být těžké
každý den čelit svojí neopětované lásce.
- No jo. - To rozhodně.
I když už zbývala jen chvilka,
věděl, že to nikam dál nepovede, takže už tu bolest nechtěl dál snášet.
Fakt mi to láme srdce. I všichni ostatní tam brečeli.
Tady vidíme, jak dobře tam spolu vycházeli.
Přesně.
Když jsem ráno vylezl z pokoje, vždycky jsem narazil na Genseie.
Dneska jsem ho ale neviděl.
Už teď se mi po něm stýská.
Vždycky mě zdravil: „Ahoj, Te!“
- Můžu? - Jen do toho.
Tak jo.
- „Dobré ráno.“ - Dobré ráno.
„Čeká vás další směna.
Dnes bude vedoucím Ikuo.“
Já?
„Ikuo, vyber si, s kým bys chtěl pracovat.“
Dobře.
Dai.
Jdeš do toho?
Prosím…
S radostí.
Dobrý den. Vydrž, půjdu za ním.
Dáte si latté?
Studené? S ledem?
- Studené. - Dobře.
Nevíš, proč to neteče?
- Přestalo to fungovat? - Jo.
- A je to zapnuté? - Jo.
Je to rozbité.
Co si počneme?
Tím to podle mě nebude.
Už to funguje!
- Jo? - Jo.
- Hurá! - Super.
Teď se mi fakt ulevilo. Díky.
Vážně jsem panikařil.
Děkujeme za trpělivost.
- Díky. Ať se vám daří. - Děkujeme.
Já už se málem hroutil. Díky, že jsi zachoval klid.
V pohodě.
Učíme se připravovat kávu.
- Můžeme k vám zajít? - Určitě.
Tak já ji zkusím.
Dobrá práce, pane Ikuo.
Tady máte dvě horká latté. Vypijte je, než vám vychladnou.
Prosím. Dvě horká latté.
Teď uděláme jedno horké a jedno ledové.
- Dobře. - Děkuji.
- Podáš mi střední víko? - Jasně.
- Díky. Vím, že máš svoji práci. - Oba toho máme hodně.
- Prostě si budeme pomáhat. - Jsi boží.
Omlouváme se za ten chaos a děkujeme za trpělivost.
- Díky moc. - Rádi jsme vás viděli. Opatrujte se.
- Vidíš je? - Jo!
- Ty kráso. - U okna.
- Kde? - Tamhle u okna.
Hledej druhé shora.
Vepředu.
Super!
To byla paráda.
- Jo! - Fakt.
DNEŠNÍ TRŽBA: 7600 JENŮ
Proč sis vůbec vybral mě?
To je jednoduché.
Chtěl jsem ti něco říct.
Ohledně včerejška.
Můžeš mi vysvětlit, proč jsi za ním šel?
Vůbec mě nenapadlo, že by to mohlo vést k takovým problémům.
Já vím.
Takže jsem se ti chtěl omluvit.
Toho si moc vážím.
- Měl jsem k tomu ale ještě jeden důvod. - Jaký?
Podle mě si všichni myslí, že jsem pořád fixovaný na Kazuta,
ale už jsem se přes něj přenesl.
- Fakt? - Jo.
- Čekal jsem, že si vybereš jeho. - Já vím.
Chtěl jsem si pročistit hlavu, než se vyznám někomu jinému.
- A to jako komu? - Tobě.
- Mně? - Jo.
Je to Dai!
Měli jsme pravdu.
- Byl to on. - Jo.
Pořád jsem na tebe myslel, a tak jsem ti napsal…
Cože?
…dopis.
Zkusím ti ho přečíst.
- „Milý Daii…“ - Ano?
„Neumím se dobře vyjadřovat, tak jsem to radši sepsal.
Nejdřív se tě chci zeptat, jestli jsi šťastný.
Rád jsem potkal někoho stejně starého.
Proto jsem tě chtěl lépe poznat. Rozumíme si a je s tebou sranda.
Kdybych tehdy na těch motokárách vyhrál, pozval bych na rande Kazuta.
Myslel jsem ale i na tebe.
Jenže i když jsem se do tebe zakoukal,
jakmile jsem se dozvěděl o tobě a Šunovi,
raději jsem se stáhl.
Nerad tě s někým srovnávám,
ale zkusil jsem přijít s deseti věcmi, které mám na tobě rád, jak navrhoval Šun,
a vymyslel jsem toho o hodně víc než u Kazuta.
Ty máš rád Kazuta, že jo?
Co se ti na něm líbí?
Pokud dokážeš vyjmenovat deset věcí, prý je to dobré znamení.
„Když jsem se nad tím zamyslel, tak moje city ještě zesílily.
A když jsi trávil čas s Šunem, občas jsem trochu žárlil.
Často jsem se s tebou radil
a ty jsi hodně mluvil o něm.
Někdy se mi fakt nelíbilo, jak se k tobě chová.
Já bych tě takhle netrápil.
Nebyl bych na tebe zlý.
Nade všechno bych si tě vážil.
Bral bych ohledy na tvoje pocity a učinil bych tě šťastným.
Chci, abys ve mně
viděl partnera, a ne jen jenom kámoše.“
Upřímně mi řekl, jak se cítí,
a udělal mi tím…
radost, ale zároveň mě dost zmátl.
Dělá ti větší radost, když lásku přijímáš, nebo rozdáváš?
To je jako nějaký seriál.
- Přesně. - Tyhle věci se dějou v televizi.
A čeká nás poslední díl!
- Počkejte! - Ještě ne!
Tohle se příště určitě nevyřeší.
Během jednoho dílu fakt těžko!
Překlad titulků: Veronika Kursová