Megjöttünk!
- Üdv! - Hazaértünk.
- Sziasztok! - Jó muri volt.
- Élveztétek? - Igen.
Igen, jól szórakoztunk.
Ők is megjöttek.
Hol vannak?
Már látom őket.
- Üdv újra itt! - Hahó!
- Üdv! - Hazaértünk.
- Megjöttünk. - Mindenki itt van.
- Igen, mindenki. - Üdv újra itt!
Történt valami fejlemény?
- Nem is kevés. - Tényleg?
Elég sok.
- Na és nálatok? Vannak fejlemények? - Igen.
Milyenek?
Együtt aludtunk.
- Tessék? - Együtt aludtunk.
- Mármint lefeküdtetek? - Igen.
Mi? Tényleg?
Kamu!
- Kamu? - Ordas nagy kamu.
- Biztos nem mondanák el nekünk. - Nem?
Csókolóztatok?
Igen!
- Ragyog a szemetek. - Igen.
Jó lehetett az a csók.
Még most is ragyog a csóktól.
- A csók utáni ragyogás… - Hűha!
…nem múlik el egyhamar.
- Tényleg szuper csók volt. - Shun nagyon őszinte.
Dai nem tudta eldönteni, hogy haragudjon, vagy megzabálja.
- Rengeteg kérdésem van. - Jó, kérdezhetsz bármit.
Amikor Ryotával együtt szólítottak…
- Boldognak tűntél. - Látszott?
De azt a túláradó boldogságot nem éreztem rajtad, mint Daion.
Egy ideje tisztában vagyok vele,
hogy Ryota érzéseket táplál Kazuto iránt.
Örültem magának a randinak, de kavarogtak bennem az érzések.
- Értem. - Így.
- Emlékszel a reggeli visszatérésünkre? - Igen.
Szerintem Ryota kicsit lehangoltnak tűnt.
Amikor Kazuto és Alan belépett a házba,
úgy láttam, hogy Ryota még nem tette túl magát Kazutón.
Na és most mit fogsz tenni?
Úgy gondolom, ha most elmondanám neki,
hogy mit érzek, az valószínűleg rosszul sülne el.
Ebben a káoszban.
Kell egyfajta felszabadultság,
hogy kifejezhessem az érzéseimet. Az lenne a legjobb.
Alan azt mondta, tegyem fel magamnak a kérdést,
boldogabb lennék-e, vagy sem.
És ez alapján döntsek.
Ő mindig ezt tartja szem előtt.
És én személy szerint ezzel teljesen egyetértek.
Vajon boldoggá tenne?
Ilyen egyszerű a kérdés, és ez alapján kell cselekedni.
De ha el is mondom Ryotának, hogy mit érzek,
szerintem az nem tesz boldoggá.
Értem.
Este mindenképpen átrágom magamban ezt a témát.
- De nem kell túlagyalni. - Igazad van.
És te jól vagy?
Múltkor megkérdeztem, kinek milyen volt a coming outja.
Igen.
Bátorságot adtak a szavaitok.
De…
még mindig félek.
Nem tudom, hogy mit tegyek.
Nyilván el fogom mondani a szüleimnek.
De hogyan mondjam el?
Mert többféleképpen reagálhatnak.
Ez kétszeresen nehéz.
„A kisfiatok…” Vagyis nem kisfiatok.
Már nem vagyok kisfiú. „A fiatok meleg.”
Ráadásul most az egész világ meg fogja tudni.
Szóval egy kicsit félek, hogy mit fognak gondolni.
Szerintem ez egy szuper lehetőség.
Ha nem vállaltad volna be a műsort, mikor mondtad volna el nekik?
Igazából nem volt konkrét tervem, hogy pontosan mikor és hogyan.
- De el akartad mondani. - Igen.
Szóval itt a remek alkalom.
- Igaz. - Nem teszel semmi rosszat.
Úgy érzem, az ittlétem során igaz barátokat találtam.
Nem csak pár havert, akikkel néha elmegyek iszogatni.
És érzem a támogatásukat.
Szóval talán képes leszek elmondani anélkül, hogy túlagyalnám.
Az jó. Egyikőnknek sem kell túlagyalni.
- Igaz. - Ne aggódj! Menni fog!
Taeheonnak még nem volt románca a műsorban,
de akkor is érdekes történet az övé.
- Így igaz. - Szerintem ez gyönyörű.
Gensei pedig nem biztos abban,
hogy a Ryotának tett vallomás boldoggá tenné-e őt.
Igen.
Talán úgy gondolja, hogy ezzel csak összezavarná.
- Igen. - Jogos.
NYÁR, KÁVÉZÓ, PASIK
ZÖLD HULLÁM
Külön esznek?
- Miért? - Várjunk!
Jó reggelt, Taeheon!
Nem tudom, miért szomorkodik Shun.
Hát…
Talán valami olyasmit tettem, amivel megbántottam az érzéseit.
Tudod,
talán rossz dolognak élt meg valamit,
és ez most annak az eredménye.
Mi a bánat történt?
- Az éjszaka során? - Ez gyors volt.
Csilingelt!
„Jó reggelt!”
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
„Bejelentjük a mai beosztást.”
- Halljuk! - Kíváncsi vagyok!
„A mai napon…
Gensei a soros.”
Éljen!
„Gensei! Válaszd ki azt a személyt, akivel szeretnél együtt dolgozni!”
- Mi? - Egyvalakit?
Szóval ma Gen választhat.
Akkor Gen is színt vall ma nekünk.
- Kérlek, dolgozz velem! - Én?
- Eljössz? - Örömmel.
Jó szórakozást!
Kisminkelhetlek? Olyan nyúzottnak tűnsz!
- De tényleg. - Megköszönöm.
- Ez csúnya volt. - Karikás a szeme.
- A szeplőket nem tüntetem el. - Jól van.
- Az a szexepilem. - Pontosan.
- De jó! - Csodás!
Hátul megnöveszthetnéd.
- Azt mondod? - Aha.
Cuki dolog kicsinosítani a párodat.
Miközben sminkeled, szinte összeér az arcotok.
Igen. És zakatol a szíved.
- Oké. - Jól van.
Gyakoroltad a rajzolást?
Nem igazán.
Bárhol dolgozhatnál baristaként.
Olyan elegánsak és profik a mozdulataid.
Köszi, ez nagyon kedves.
Tessék, a guávalé!
- Innen vehet szívószálat. - Köszönöm!
Köszönjük szépen!
1900 jen.
- Túlszárnyaltuk az első napunkat. - Pont ezt akartam mondani.
Vágjunk bele!
Szép emlék.
AZ ELSŐ NAPI BEVÉTEL: 1700 JEN
- A kézírásos incidens. - Igen, a félreértés.
Írjunk egy listát a mai teendőinkről!
Gyúrást és napozást terveztem.
- És medencézés. - Én lehetek egyedül?
- Mi? - Miért?
Persze, de mi történt?
Egyszerűen feszengek a közelében.
Egy kis távolságra vágyom.
Tőlünk?
Tőle.
- Daitól? - Igen.
Dai, biztos tudni akarod, miért.
Ha szeretnél mondani valamit, itt a lehetőség.
Néha változnak az érzéseink.
Semmi kedvem.
- És te mondanál valamit, Dai? - Nem.
- Semmit? - Nem.
Dainak lehet, hogy elege van.
Igen, ez kimerítő.
Elhalmozza szeretettel…
- És mintha sosem lenne elég. - Így van.
Mi történhetett?
Csak egyvalamire tudok gondolni.
Arra, hogy tegnap,
mielőtt elmentem volna fürödni,
Shun felajánlotta, hogy vegyem fel a pólóját.
De azt válaszoltam, inkább felvennék egy tisztát.
Bizonygatta, hogy tiszta, úgyhogy beadtam a derekam, és elvettem.
De végül a saját pólómba bújtam.
Szóval felvettem, és felmentem az arcmaszkomért,
mire Shun: „Nem is vetted fel!”
- Biztos ez az oka. - Igen.
- Már meg sem lepődnek. - Nem hát.
Jól ismerik Shunt.
Most komolyan kérjek bocsánatot, hogy nem vettem fel a pólóját?
Megmondom neked a frankót.
Ha nem mondod el neki az érzéseidet, magától nem fogja kitalálni.
Beszélj vele őszintén!
Nem az, hogy nem akarok vele beszélni.
De már kezd elegem lenni abból, hogy mindig én kezdeményezek.
Beszélhetnénk?
- Most? - Aha.
- Egy kicsit aggódom. - Mi miatt?
- Miattad. - Miattam?
Igen.
Fájdalmas nézni, amit magaddal teszel.
- Azt mondod? - Megalázkodsz miatta.
Ő meg játszik az érzéseiddel.
És félek, hogy ennek te iszod meg a levét.
Amíg van hozzá elég lelki erőm, nem adom fel.
Bár nem tudom, melyikőnk készül ki előbb.
Mindig számíthattam rám, úgyhogy én is szeretnék neked segíteni.
Ez nagyon kedves tőled.
De hadd kérdezzek már valamit!
Ha ilyen komolyan foglalkoztat a helyzetem,
nem lehet, hogy érzel valamit irántam?
Vagy rosszul gondolom?
- Elképzelhető, de… - Sejtettem.
Melletted állok, amennyire csak lehet.
Bejön neki Dai?
A tekintete azt sugallja, hogy igen.
De az is lehet, hogy nem tudja túltenni magát Kazutón, nem?
Igen, ez is benne lehetett a tekintetében.
Ti mit olvastok ki a tekintetéből?
- Shun pedig… - Shun és Dai már megint kezdi!
- Mindig ugyanaz a nóta. - Így van.
Dai azt mondja, vállalja a szenvedést, amíg bírja erővel.
- Nem semmi! - Nem sűrűn hallani ilyen vallomást.
- Még senkitől sem hallottam ilyet. - Őrület!
Még sosem érzett ilyet korábban.
- Igen. - Azt mondta.
Shunért mindenre képes.
Hiányzik Shun.
Igen.
Ez van.
Mi lesz, beszélsz vele?
Igen, csak megvárom a megfelelő alkalmat.
Majd később.
Szólj, ha segíthetünk!
- Finom? - Igen.
- Szunyókálok egy kicsit. - Oké.
Mi ez az egész?
Mi a baj?
Mondd el!
- Nem akarom. - Miért?
Apróság.
Számomra fontos, de ti csak legyintenétek, hogy baromság.
Ezért nem akarom.
Mi ez az egész?
Mit akar ezzel Ikuo?
Miért beszél Shunnal?
Sajnos erre mi sem tudjuk a választ.
Biztos vagyok benne, hogy csak segíteni akar.
De elfogadom, ha úgy érzed, hogy feleslegesen ártja bele magát.
De kizártnak tartom, hogy rosszak a szándékai.
Ez igaz.
Lehet, hiába jár annyit a szám,
sokszor nehezen tudom szavakba önteni a gondolataimat.
Ez frusztrációval tölt el, és könnyen kiborulok.
- Igen. - Megértjük.
- Félek ettől, és ezért… - Nem akarod megbántani.
Ezért van az, hogy most inkább hagynám a saját levében főni egy picit.
És most itt tartok.
Biztosan ti is érzitek, hogy megfagyott körülöttetek a levegő.
De ha nem tudjátok megbeszélni a problémáitokat,
az a többieket is rosszul érinti.
Le kéne ülnötök kettesben átdumálni a szitut,
de ha nem megy, akkor próbáljátok meg előttünk!
Akkor legyen így!
- Előttünk? - Igen.
Érdekel a többiek véleménye is.
Idehívjam őket? Tuti?
Készen állsz? Idehívom őket.
Oké.
Srácok!
Shunnal beszélgettünk egy kicsit,
és…
úgy döntött, az lenne a legjobb,
ha mindannyiunk előtt elmondaná, mi az, ami bántja.
Be tudnátok jönni egy kicsit?
Most komolyan! Mi szükség volt erre?
- Miből gondoltad, hogy jó ötlet? - Semmit sem akarok erőltetni.
De mindannyian tojásokon lépkedünk miattatok.
Nem akartalak utasítgatni, hogy menj, és beszélj vele.
Úgyhogy inkább…
- Te kérted őt erre? - Nem.
- Ő kért meg? - Én mentem oda hozzá…
- Igen? - Igen.
- Forrnak az indulatok! - Jaj, ne!
Az emberek nagyon bonyolultak.
Ikuo legalább próbál segíteni.
Azt is meg lehet érteni, ha Dai szerint ez csak rájuk tartozik.
- Bocs, én ebben nem veszek részt. - Nem gáz.
Én ezt nem csinálom.
Menj, és pihenj egy kicsit! Próbálj megnyugodni!
Jól van.
- Jön? - Nem.
- Majd négyszemközt megbeszéli vele. - Jól van.
Bocs, hogy beleütöttem az orromat.
- Nem kértem engedélyt. - Jó szándékkal tetted.
- De… - Csak ez számít, ne vedd magadra!
Shunnak is megvannak a sérelmei, Dainak is megvannak a sérelmei,
de akárkinek is van igaza,
mindenkinek az az érdeke,
hogy tartsuk be a békés együttélés szabályait.
De most már
őszintén bánom, hogy belepofáztam.
Csak segíteni akartál.
Igen, ez maximálisan átjött,
és szerintem mind megértjük.
Tudjuk, hogy a jó szándék vezérelt.
Csak azt akartad, hogy mindenki jól érezze magát.
Alapvetően mind egy véleményen vagyunk.
Alan, kijönnél?
Köszönöm.
Ez volt az első, hogy úgy éreztem, beleszólnak a Shunnal való kapcsolatomba.
Én kínosan ügyelek arra, hogy megválasszam a megfelelő alkalmat.
Meg akartam várni, amíg Shun magától elmondja, mi bántja.
De Ikuo ebbe most csúnyán bekavart a kis magánakciójával,
és ez rohadtul bosszant.
Shun most mindenki előtt ott fogja ecsetelni a témát.
Ami azt illeti,
ezt én sem támogatom.
Ha Shun mondani akar valamit, az csak kettőtökre tartozik.
Azt mondja, hogy érdekli a véleményünk.
De egy szóval sem említette, hogy elmondja a saját álláspontját.
Szerintem kételkedik önmagában.
Ha mások véleménye alapján próbálná megfogalmazni,
mit is gondol valójában, az már nem ő lenne.
Úgy gondolom, van benne egy csomó bizonytalanság.
Egyszerűen kevés az önbizalma.
Tutira meg van ijedve.
Persze ez csak az én véleményem.
Mi van, ha nem leszek képes elviselni, amit mond?
Képes leszel rá.
Úgy félek!
És ez így van rendjén.
De próbálj pozitívan hozzáállni!
Te egy kedves srác vagy, Dai.
Csak légy kedves önmagadhoz, és légy megértő Shunnal!
És mire észbe kapsz, elpárolog belőled a düh és az indulat.
A kedvességnek elképesztő varázsereje van.
Szóval…
fogd kézen Shunt, és máris beszélj vele!
Ez most mindennél fontosabb.
Milyen empatikus ez a fiú!
- Csodálatos ember! - Igen.
Hozzá akarok költözni.
- Összeköltöznél Alannal? - De aranyos!
Shun!
Felmegyünk az ebédlőbe?
Rendben.
Köszönöm, srácok!
Úgy vágyom egy ölelésre!
Bocsi!
Csodálatos ember vagy, tudod?
„No cry, baby no cry!”
Kérsz inni? Ja, ott a vized.
Így válhatunk mind jobb emberré.
Nem bírt tovább tétlenül ülni.
- Tennie kellett valamit. - Igen!
Mindent meg lehet oldani, csak le kell ülni beszélgetni, mi?
Szeretném tudni,
hogy mi az oka a viselkedésednek.
Hogyhogy most jutott eszedbe?
Eddig is tudni akartam.
Akkor miért nem kérdezted?
Úgy sejtem, a pólós sztori az oka.
Nem akarom azt, hogy…
készpénznek vedd, hogy úgyis visszasomfordálok,
bármi történjék.
Sokat gondolkoztam.
A póló csak egy dolog.
Ugye mondtam,
hogy mostanáig szerelmes voltam valakibe.
És mindig…
hozzá mértelek.
Neki sosem volt azzal baja,
hogy felvegye a ruháimat.
Ezzel is a szeretetét mutatta ki.
Hogy hordta a ruháidat?
Nem túl kellemes, ha a párod az exéhez hasonlítgat.
Shun, te érzékenyebb vagy, mint hittem.
Ez is azt mutatja, hogy milyen finom lélek vagy.
Ha ilyen helyzet adódik,
boldogan állok elébe.
Jó.
El tudom viselni, hogy az exedhez hasonlítgatsz,
de ha képes lennél ilyen könnyen elengedni, ami köztünk van,
azt nagyon sajnálom.
Én egész biztosan nem lennék rá képes.
De most, hogy ezt négyszemközt megbeszéltük,
úgy érzem, túl tudunk ezen lendülni.
De ha legközelebb is előfordul a pólós ügyhöz hasonló sztori,
és olyasmit találnék mondani, hogy ne beszélj hozzám,
a végén…
megint ez lesz.
Nem lesz, nyugi!
Nem fogom hagyni, hogy idáig fajuljanak a dolgok.
Jó.
Köszönöm!
Visszamegyünk?
Gyere!
- Itt vagyunk! - Sziasztok!
Megjöttetek?
Hadd lássuk az arcod!
Ugyan már, mosolyogsz!
Tudom én, hogy mosolyogsz.
Látjátok? Mondom én!
Zavarban van?
Fantasztikus!
- Dai eszméletlen volt! - Csodálatos!
Tökéletes ez a pasi, nem igaz?
Az a fej, amikor azt mondta, hogy boldogan áll elébe!
Elképesztő!
„Ugyanez lesz”, mondta Shun, mire ő: „Nem fogom hagyni.”
El tudjátok ezt képzelni?
Lenyűgöző volt!
Irigylem Shunt. Nekem is mondhatnának ilyeneket!
Ugyebár tudjuk, hogy Shunnak nem ez az első kapcsolata,
és nem kizárt, ha egy idő után mások is ráuntak volna a hisztijeire.
Nem lennék meglepve.
Mintha tesztelné a másikat, hogy hajlandó-e kitartani mellette,
függetlenül attól, hogyan viselkedik velük.
Újra és újra próbára teszi Dai szerelemét.
És ez ráébreszt minket arra, milyen sokfélék vagyunk.
- Ez a társadalom kicsiben. - Egy az egyben!
Ugye milyen klassz?
MAI BEVÉTEL: 5150 JEN
- Olyan megnyugtató a tenger zúgása! - Igen.
Jól hallgatni.
Egy kicsit olyan,
mintha ezer éve lennénk a házban, mégis hamar elrepült.
De úgy érzem,
tartalmasan teltek a napjaim.
És…
szeretném, ha tudnád, hogy jórészt neked köszönhetem,
hogy ilyen csodálatos élmény volt.
Először félreértettem a szándékaidat.
Azt hittem, te írtad nekem a levelet.
- Tényleg? - Igen.
Értem.
De ami azt a kis félreértést illeti, egy percig sem bánkódtam miatta.
Sőt, épp ellenkezőleg, mert ez kellett ahhoz,
hogy feléd forduljon az érdeklődésem.
Ez volt az egyik fő oka.
Aztán egy idő után ráébredtem, hogy Kazuto iránt táplálsz érzelmeket.
Jaj, tényleg?
Igen.
És látva,
hogy őszintén megvallottad az érzelmeidet Kazutónak,
kétségem sem maradt afelől,
mennyire hiteles ember vagy.
Hű vagy önmagadhoz.
És szerintem ez nagyon menő dolog.
Csodállak érte.
És hát azt se felejtsük el, hogy iszonyú vonzó pasi vagy.
Azon kaptam magam, hogy szurkolok neked.
Szerintem elégedett lehetek
a házban eltöltött napokkal.
És nem véletlenül használok múlt időt,
ugyanis…
a mai lesz ez utolsó estém a Zöld Hullámban.
- A mai? - Igen.
Ne már! Hogyhogy?
Neked mondtam el először.
Mi?
Ugye csak viccelt?
- Olyan szomorú! - Ne menj!
Biztosan nem fogod megbánni?
- Nem. - Tuti?
- Mindent elértél? - Igen.
Megnyíltam előtted.
Nem is vártam tőled választ.
Csak őszintén el akartam mondani, hogy érzek.
Mindössze ennyi.
Úgyhogy a legjobbakat!
Nagyon szurkolok neked!
És ne aggódj, mert egy szuper pasi vagy!
Köszönöm szépen!
- Higgy magadban! - Jó.
Őszintén örülök, hogy megismerhettelek.
Úgy gondolom,
sok csodás pillanatot éltünk át együtt a Zöld Hullámban.
Remekül éreztem magam veled.
Úgyhogy most…
fájdalmas a búcsú.
Hiányozni fogsz.
- Történelmi pillanat! - Szuper!
És apa az utolsó leheletével is azt mondta nekem, hogy büszke rám.
Ryota csak nekem főzi.
Mi? Irigy vagyok.
Szeretnék veled dolgozni.
- Gensei! - Igen!
- Köszönöm, hogy megismerhettelek. - Én is.
Szeretnék bejelenteni valamit.
Micsodát?
Ma este elhagyom a Zöld Hullámot.
Egy ideje készülök, hogy elmondjam.
De képtelen vagyok sírás nélkül kibírni.
Úgy érzem, sikerült elérnem, amiért idejöttem.
Rengeteget tanultam.
Hálás lehetek.
Mindent elmondtam, amit akartam.
És jó volt tegnap este még egy utolsót bulizni veletek.
Semmit sem bánok.
Köszönöm!
És élvezzétek a hátra lévő időt!
Nélküled nem ugyanaz.
Jól van.
A cipőm.
Remélem, még találkozunk!
- Ég veled! - Szia!
Sziasztok!
- Szia! - Vigyázz magadra!
Míng tiān jiàn.
Bye-bye!
Mindent megtettem. Nincs hiányérzetem.
Felejthetetlen élmény volt.
Sikerült megnyílnom mások előtt,
és sok szempontból
jobb emberré váltam az együtt eltöltött pár hét alatt.
Minden pillanat csodálatos volt, amit örökké emlékezni fogok.
Gensei adott nekem hozzá bátorságot, hogy megvalljam az érzelmeimet Kazutónak.
Úgy akarok visszaemlékezni erre, hogy semmit sem bánok.
A legjobb énemet szeretném megmutatni.
Nem hiszem el!
- Gensei! - Búcsút intett a Zöld Hullámnak.
Az jár a fejemben,
hogy Gensei milyen visszahúzódó srác volt a műsor elején,
és nehezen találta meg a módját, hogy mutassa ki az érzéseit.
Ezért baromira örülök, hogy a végén elégedetten hagyta el a házat.
Kinyílt, mint egy virág.
De sajnáljuk, hogy nem marad velünk a végéig.
- Nem? - Örültem volna.
Egyre jobban megtalálta a hangot a többiekkel.
Jól beilleszkedett, de szörnyű nehéz lehetett neki
minden pillanatban megélni a viszonzatlan szerelmet.
- Igen! - Eléggé.
És bár nincs már sok hátra,
megértem Genseit, hogy miután színt vallott Ryotának,
elege lett a fájdalomból.
Olyan szívszaggató volt!
Mindenki sírt.
Ebből is látszik, mennyire a szívéhez nőtt a többieknek.
Igen.
ZÖLD HULLÁM
Mikor felébredtem, kinyitottam az ajtót, és Genseit pillantottam meg.
De ma hiába vártam.
Annyira hiányzik!
„Szia, Gensei!” Mire ő: „Szió, Tae!”
- Szabad? - Csak bátran!
Lássuk!
- „Jó reggelt!” - Jó reggelt!
„Bejelentjük a mai műszakot.
A mai műszakot Ikuo fogja vezetni.”
Én?
„Ikuo, válaszd ki azt a személyt, akivel szeretnél dolgozni!”
Oké.
Dai!
Számíthatok rád?
Légyszi!
Örömmel.
Jó napot!
Hagyd csak, intézem!
Lattét parancsol?
Hidegen? Jéggel?
- Jéggel. - Igen.
Miért nem jön le a kávé?
- Nem akarja az igazságot? - Nem.
- Be van kapcsolva? - Aha.
Elromlott.
Most mi legyen?
Szerintem nem ott lesz a baj.
Mi? Működik!
- Beindult? - Aha.
Hú, ez meleg volt! Köszi szépen!
Már kezdtem pánikolni.
Elnézést, hogy megvárattuk.
- Köszönjük! Minden jót! - Köszönjük szépen!
A szívbaj kerülgetett.
Még szerencse, hogy te megőrizted a hidegvéred.
Gyakoroljuk a kávéfőzést.
- Nekünk is főznének egyet? - Hogyne!
Akkor kérnék szépen.
Szép volt, Ikuo.
Előbb adom ezt, mielőtt kihűl.
Két kis adag sima latte.
Két forró latte!
Máris készítjük a többit.
- Jó. - Rendben.
- Adnál egy közepes tetőt? - Aha.
Tudom, hogy pörögsz. Köszi!
Mindketten pörgünk.
Együtt megoldjuk.
Király vagy.
Elnézését ezért a kis káoszért. Köszönjük a türelmet!
- Köszönjük! - Köszönjük szépen! Minden jót!
- Ott vannak? - Igen!
- Ne! - Az ablaknál.
- Hol? - Az ablaknál.
Felülről a második.
Kábé az elején!
De jó!
De jó fejek!
Királyság!
MAI BEVÉTEL: 7600 JEN
Miért engem választottál?
Egyszerűen csak…
beszélni akartam veled.
A tegnapiról.
Mi szükség volt erre? Most komolyan!
Nem gondoltam bele, hogy mekkora bajt keverek vele.
Bocsánatot szeretnék kérni.
Köszönöm a figyelmességedet!
De volt egy személyes oka is.
Micsoda?
Szerintem mindenki meg van róla győződve,
hogy Kazutóra vagyok ráállva.
De azt már lezártam.
- Halál komoly? - Ja.
- Biztosra vettem, hogy őt választod. - Tudom.
Rendet akartam tenni a fejemben, mielőtt újra megvallom az érzéseimet.
- Kinek? - Neked.
- Nekem? - Igen.
Dai az!
Eltaláltuk.
- Dai tetszik neki. - Igen.
Sokat gondolkoztam.
- Írtam… - Mi?
…egy levelet.
Felolvasom.
- „Kedves Dai!” - Jelen.
„Attól féltem, nem találom a szavakat, így inkább leírtam, mit érzek.
Az első kérdésem:
Boldog vagy most?
Már az elején megörültem neked, és reméltem, hogy összebarátkozunk.
Hamar megtaláltuk a hangot, tök szimpi voltál.
A gokartverseny napján úgy döntöttem, Kazutót hívom randira, ha nyerek,
de közben végig te jártál a fejemben.
Bár nem tagadom, egy picit beléd estem,
amikor megtudtam, milyen érzések fűznek Shunhoz,
inkább a háttérbe vonultam.
Nem szeretem a hasonlítgatást,
de amikor Shun tanácsára végiggondoltam, hány dolog fogott meg bennetek,
toronymagasan nyerted a versenyt.
Bejön neked Kazuto, ugye?
Mi fogott meg benne?
Állítólag az már jó jel,
ha fel tudsz sorolni tíz dolgot, ami tetszik benne.
Mióta tisztáztam magamban az érzéseimet, azóta egyre jobban szeretlek.
Bevallom, néha egy picit féltékeny voltam Shunra.
Lelkiztünk már párszor,
és sokat meséltél Shunról.
És néha borzasztó volt hallani, hogy bánik veled.
Én sosem hagynálak kétségek között.
Nem hagynám, hogy szenvedj.
Gondoskodnék rólad, bármi történjék.
Szeretnék a kedvedben járni,
és nagyon boldoggá tudnálak tenni.
Mit gondolsz, van rá esély,
hogy több is legyen köztünk barátságnál?
Őszintén megvallotta nekem az érzéseit.
Persze jólesett, de össze vagyok zavarodva.
A szerelemben adni jobb, vagy kapni? Ez itt a nagy kérdés.
Mint egy tévés szappanopera!
- Igen! - Egy az egyben olyan!
És egyetlen epizód van hátra!
- Ne! - Nem akarom!
Egy epizód nem elég a befejezéshez!
Hogy fér bele egyetlen részbe?
A feliratot fordította: Tóth Márton