JOBU, 26 VALMISTUSYHTIÖN MARKKINOIJA
TAEHEON, 35 SUUNNITTELIJA
Kiusallista. -Onko kaikki hyvin?
Hetkinen! -Eivätkö he juttele?
Ihanko oikeasti?
Voidaanko jutella hetki?
On pimeää, mutta voidaanko? En halua päättää päivää näin.
Puhu sitten. -Selvä.
Se keskustelu kaapista tulemisesta…
Siitä tuli vaivautunut olo.
Sitä oli vaikea kuunnella niin pitkään. Halusin vain saada raitista ilmaa.
Oma tilanteeni on erilainen kuin muilla.
En usko, että vanhemmillani olisi koskaan poikkinaista sanaa homoudesta.
Nyt kun kuuntelin kaikkia,
mietin, että kaikki mitä sanoisin, tuntuisi vastuuttomalta.
Sitäkö se oli?
Niin.
Olisit sanonut aiemmin.
Anteeksi.
Minusta meidän suhteemme ei ole samanlainen kuin muiden.
Niin.
Siksi haluan, että kerrot minulle tällaisista asioista.
Ja puet ajatuksesi sanoiksi. Muuten en voi tietää.
Anteeksi, etten kertonut, kun lähdit perääni.
Hienosti sanottu. -Jobultakin.
Niin. Entä seuraava aamu?
No nyt. -Mitä?
Häh? -Mitäs nyt?
He pussasivat! -Mitä…?
Mitä ihmettä?
Jee! -No hei!
Se riita vain voimisti heidän tunteitaan.
Huomenta.
Yksi asia, joka jäi tekemättä, on se, etten saanut kuulla Taeheonin ajatuksia.
Toivottavasti hän sanoo jotain.
Haluan lähteä täältä hänen kanssaan.
Kun lähdemme Green Roomista,
haluan oppia tuntemaan hänet paljon paremmin.
Haluan jutella hänen kanssaan lisää.
Siksi haluan lähteä täältä yhdessä.
SAPPORON-MATKA PÄÄTTYY ILLALLISEEN.
Kaikki pukeutuvat. -Miten kiva!
Ihanaa! -Upeaa!
Rakastan tätä hetkeä.
Oho! -Voi jukra!
Nyt on komeaa! Kaikki näyttävät tosi hyvältä.
Särmät miehet.
Viimeiselle reissulle.
Viimeiselle illalle.
Kippis.
-Kippis.
Kippis.
Mitä? Voiko se olla? -Siis mitä?
Taitaa olla. -Oho!
He tulevat!
Tästä pitäisi nauttia, vaikka surettaa.
Ei! -Mitä?
Teitä oli ikävä.
Siitä on aikaa! -Niin on.
Mitä kuuluu? -Vau.
Minullakin oli ikävä sinua. -Oli ikävä!
Jee!
Pitkästä aikaa.
Näytätpä hienolta!
Siitä on liian kauan. -Hei!
Siitä on tosi pitkä aika.
Ette ole muuttuneet yhtään!
Hän tulee nyt!
Hän on se! -Kazu!
Miksi kaikkia naurattaa?
Tässä olen.
Sinua oli ikävä!
Tulin takaisin.
Tervetuloa. -Tämä on liian hauskaa.
Mikä naurattaa?
Miten Kazuyukille mahtoi käydä? -Mietin samaa.
Koko porukka on koossa. -Niin on.
Sanotaan: "Tervetuloa."
Tulimme takaisin. -Ei, ei.
Selvä. Kippis sitten.
Kippis! Pitkästä aikaa!
Jee! -Tämä ansaitsee aplodit.
Loistavaa.
Ettekö ole riidelleet?
Olemme. -Arvasin.
Riitoja siis on. Arvasin sen.
Kuten odotinkin. -Voin kuvitella.
Ja juttu jatkuu. Eikä lopu ennen kuin hän on tyytyväinen.
Totta. -Ymmärrättekö?
Ymmärrän.
Keskustelut vain jatkuvat. -Kuten arveltiinkin.
Minä näin ne.
Minua alkaa jo väsyttää.
Hän suuttuu ja kysyy: "Miksi sinua nukuttaa?"
Voitte varmasti kuvitella.
Olemme aina yhdessä. -Oletteko?
Ympäri vuorokauden.
Mutta tulemme hyvin toimeen. -Sen näkee. Ette ole muuttuneet.
Hyvä juttu. -Siistiä.
Jäättekö Espanjaan?
Jäämme kolmeksi kuukaudeksi. Sen jälkeen Australiaan, jos mahdollista.
Aivan.
Mutta…
Kuulostaa hyvältä. -Hienoa.
Entä sinä, Kazuyuki?
Haluan tietää.
Minua kiinnostaa.
Menin tapaamaan häntä.
Sanoin, että haluan jatkaa yhteistä matkaamme.
Hän sanoi: "Olen miettinyt ihan samaa."
Oikeasti? -Vau.
Hänellä oli samanlainen tunne.
Tarkoittaako se…? -Joten?
Mitäs nyt?
Päätimme jatkaa yhteistä matkaamme.
Oi! -Onnittelut.
Mahtavaa! -Hienoa!
Ihanaa! -Eikä!
Miten hienoa!
Onneksi olkoon. -Voisin itkeä.
Hän sanoi, että nyt on luultavasti hyvä hetki rauhoittua,
pohtia mennyttä ja miettiä tulevaisuutta.
Kippis! -Kippis!
15 vuoden jatkoksi.
Loistavaa. -Onnittelut.
Onnea, Kazuyuki. -Olit mielessäni.
Asiat etenevät hyvin. -Kyllä vain.
Mutta ikävöin tätä kotiin tultuani.
Olin aivan intona, kun tiesin näkeväni teidät.
Totta, sama täällä.
En uskonut, että lähentyisimme näin.
Se on totta.
Alussa en ollut varma, menisikö kaikki hyvin.
En olisi uskonut, että oli tosi vaikea jättää teidät.
Nyt kun jäljellä on kaksi päivää, haluaisin kuulla, mistä ilahduitte täällä.
Minä tietysti pohdiskelin paljon.
Teidän ansiostanne palasin eksäni kanssa yhteen.
Olen iloinen, että tulin tänne.
Kun tulin Green Roomiin ja tapasin kaikki ensimmäistä kertaa,
en tiennyt, millaisia tunteita muilla oli.
Kuuntelin, kun kaikki kertoivat tunteistaan -
ja kuulin kaikkien ajatuksia ja kokemuksia.
Tunsin, että meistä tuli ystävät. Pitkään aikaan ei ollut tuntunut siltä.
Huomasin luovani hitaasti muistoja kaikkien kanssa.
Olin oikeasti iloinen, että tulin.
Ja kaiken sen aikana -
löysin ihmisen, jota rakastan.
Ihmettelen yhä, onko se oikein, että olen näin onnekas.
Olen iloinen, että tulin.
Toivottavasti voin jatkaa ystävinä kaikkien kanssa.
Entä sinä, Jobu? -Aivan.
Kun erosin eksästäni,
jouduin kokemaan elämäni ainoan vaiheen, joka tuntui…
Se oli todella rankkaa, ja olin hyvin masentunut.
Sen jälkeen en edes yrittänyt kohdata ketään -
tai antaa kenenkään tutustua minuun.
Halusin siihen muutosta ja sen takia tulin tänne.
Kun juttelin kaikkien kanssa kaikenlaisista asioista,
minä luonnollisesti…
Niin.
Olin tilanteessa, jossa halusin tutustua toiseen paremmin.
Ja ensimmäistä kertaa pitkään aikaan -
haluisin oppia tuntemaan hänet paremmin.
Halusin, että hänkin oppisi tuntemaan minut paremmin.
En ikinä unohda -
edellistä suhdettani.
Se on hieno muisto.
Mutta se on mennyttä.
Se on edelleen hieno muisto.
Mutta nyt haluan luoda uusia muistoja jonkun toisen kanssa.
Se on teidän yhdeksän ansiota.
Ja näiden kahden kuukauden ansiota, kun juttelimme, nauroimme ja itkimme.
Haluan kiittää teitä kaikkia.
Ihanaa.
Mitä Taeheon mahtaa miettiä? -Niin.
Sakura. -Sakura!
Ne kukkivat.
Onpa kaunis. -Upea.
Jee! -Nyt on kevät.
Vuodenaika on vaihtunut. -Lumi on sulanut.
Kirsikankukat kukkivat.
Iza-Will ja Kazuyuki, meillä on teille lahja.
Ajatuksena on, että aloitimme silmuna, joka aukesi ennen lähtöä.
Oi! -Hieno. Supersöpö.
Todella hieno. -Vau.
Oikeat hyvästit. -Niin.
Nähdään. -Joo!
Näkemiin. -Nähdään.
Näkymisiin. -Hei.
Heippa. Tavataan pian. -Joo.
Pärjäilkää. -Näkemiin.
Hei vaan! -Hei!
Oi!
Olipa ihana illallinen.
Totta. -Se todella oli.
William ja Izaya tulivat.
Ja Kazukin tuli. Olin tosi iloinen siitä.
Uskomatonta, miten Kazun entinen romanssi heräsi henkiin.
En uskonut sen olevan mahdollista. -Vain fiktiossa.
Mutta niin voi käydä. -Sitä tapahtuu!
Ne 15 vuotta ovat olleet uskomattomat.
Aivan! Hän tuli Green Roomiin päästäkseen siitä yli.
Hän muisteli kirjoittamalla päiväkirjaan.
Hän kirjasi kaikki yksityiskohdat ja palasi eksänsä luo. Kuin elokuvissa.
Hän ei olisi varmasti muuten käynyt läpi niin yksityiskohtaista prosessia.
Työn ja muun osalta.
Niin. Hän kohtasi tunteensa ja löysi vastauksen niistä.
Tämä aika merkitsee hänelle paljon. -Miten ihanaa.
Ja Izaya ja William käyvät vielä keskusteluja.
Heillä on kokouksia. -Vieläkin.
Pidättekö tekin niitä yhä?
Kokouksia on loputtomasti. -Ai onko?
Niitä on pidettävä joka päivä,
jotta kaikki olisi jatkossa paremmin.
Mutta tietyn ajan jälkeen… -Eikö se riitä?
Kun kiipeää vuorelle, luulee, ettei muita ole, mutta takana on usein toinenkin.
Eivätkö kaikki tiedä sen? -Milloin voimme hengähtää?
William sanoi löytäneensä jonkun, jota hän rakastaa.
Niin sanoi.
Energiat luultavasti sopivat yhteen näitä keskusteluja varten.
Minusta oli suloista, kun Jobu kyynelehti. -Mahtoiko viesti välittyä Taeheonille?
Mitä hän mahtoi miettiä? -Niinpä.
ODOTAN GREEN ROOM -KYLTIN LUONA
Sinä tulit. -Niin.
Jospa palattaisiin Akanjärven aikaisiin muistoihin.
Käydään kävelyllä.
Mennään.
Nostalgista, eikö vain?
Onhan se.
Muistatko ensimmäiset treffit? -Joo.
Satoi paljon lunta, ja täällä oli ihan jäistä.
Tosi liukasta. -Minä kaaduin.
Nyt on erilaista. -Niin on.
Me ostimme -
toisillemme lahjat.
Monta muistoa tulee mieleen.
Tässä se on.
Nostalgista.
Täällä pyöritimme kahvila-autoa ensimmäistä kertaa, muistatko?
Oli kylmä. -Silloin oli tosi kylmä.
Sinä päivänä valitsin sinut. -Minut valittiin.
Minua jännitti kovasti sinä aamuna. Siitä kaikki alkoi.
Se oli hauskaa.
Onpa nostalgista. -Eikö vain?
Heiltä meni kaksi kuukautta päästä tähän pisteeseen.
Tämä tuntuu -
ihan eri paikalta.
Tunteemme ovat muuttuneet, ja maisema on muuttunut.
En uskonut, että tulisit Green Roomiin.
Se oli yllätys.
Jos emme olisi tavanneet sinä päivänä, olisimmeko tavanneet koskaan.
Kuka tietää?
Ehkä elämämme olisi ollut erilaista.
Eikö tunnukin oudolta miettiä sitä?
Sitä, miten elämä menee.
Voit istua toiselle puolelle.
Jutellaan hetki.
Noin. Onpa pimeää.
Miltä tuntuu nyt kun mietit tätä aikaa?
Ajattelet kovasti.
En tiedä, anteeksi. -Mitä?
Minähän tunsin sinut -
jo ennen kuin tulin Green Roomiin.
Mutta tapasin sen oikean Huwein,
kun pyysin sinut parikseni kahvila-autoon.
Varsinainen tutustumisemme alkoi -
silloin kun käänsin nimikylttisi.
Se oli jonkinlainen kohtalo, että tapasimme näin.
Mietin sitä ensimmäisenä päivänä, kun sinä tulit.
Sitten menimme Nisekoon.
Siinä vaiheessa tunteeni sinua kohtaan alkoivat voimistua.
Kateuttako?
Se oli sitä. En halunnut, että sinut viedään minulta.
Ai…
"Ai…" Niinpä.
Kun olimme toista kertaa kahvila-autossa,
ja sanoin, ettei minulla ole vieläkään vastausta,
mietin, että hetkinen.
Tajusin, että harmittaisi, jos valitsisit toisin.
Ja tajusin senkin, että olisin surullinen.
Ajattelin:
"Tarkoittaako tämä, että tykkään hänestä?"
Kun lähdin Kansaihin avajaisjuhlaan,
mietin, mikä tekisi sinut onnelliseksi.
Siitä sain idean niistä mukeista.
Ilahduin siitä kovasti.
"Ta-daa!" Yllätys.
Olin tosi liikuttunut, kun teit sen minulle.
Olin todella onnellinen sillä hetkellä.
Se on muisto, jota vaalin loppuelämäni.
Kun kerroit kaapista tulosta ja perheestäsi,
ja puhuimme niistä asioista,
sen vuoksi halusin jäädä rinnallesi.
Ja…
Lähdemme pian Green Roomista.
Luultavasti emme näe joka päivä.
Voi jopa tulla hetkiä, kun toinen ärsyttää.
Mutta nyt kun olemme olleet kaksi kuukautta näin,
kohdanneet toisemme, jutelleet ja luoneet muistoja,
selviydymme kaikista tilanteista.
Kun kysyit minulta jalkakylvyssä,
millaisen suhteen haluaisin,
sanoit, että olet huolissasi siitä, ettet täytä odotuksiani.
Mutta sitä ei tarvitse murehtia.
Jos vain olet…
Kunhan vain olet rinnallani, olen onnellinen.
Joten…
Haluatko -
olla ensimmäinen -
poikaystäväni?
Halusin kysyä sitä sinulta.
No siis…
Sano nyt! Vastaa jo!
Minua alkaa itkettää.
Ollaan yhdessä.
Luultavasti -
käymme läpi monenlaisia asioita, mutta haluan selvittää ne yhdessä.
Voi ei, nyt itkettää. Odota.
En tiedä, en voi lakata itkemästä. Onnen kyyneleitä.
Odotan sitä kovasti.
On kylmä. Mennäänkö takaisin?
Täällä on kylmä.
On kylmä.
Pidetään kädestä kiinni.
Se oli hauskaa.
Niin.
Tuntui tosi lyhyeltä ajalta.
Oli niin hauskaa, etten tajunnut, että kaksi kuukautta oli mennyt.
Sain muistoja, joita en koskaan unohda.
Sain muistoja loppuelämäkseni.
Olen todella iloinen ja onnellinen. Kiitos kaikille.
Kuten te kaikki tiedätte,
tulin uudestaan, ja tämä oli toinen kertani Green Roomissa.
Alussa murehdin sitä, miten minut otettaisiin vastaan.
Mutta nämä viisi viikkoa olivat tosi intensiivisiä ja…
Niin.
Tuntui kuin aika meni kaksi kertaa nopeammin. Ennen kuin huomasinkaan,
olin asettautunut Green Roomiin jo toista kertaa.
Sen ansiosta, mitä opin kaikilta,
sain kohdata ihan uuden version itsestäni.
Samalla pystyin kohtaamaan omat tunteeni.
Rakastan teitä kaikkia.
Minulla on kerrottavaa teille kaikille.
Eilen Huwei ja minä -
palasimme muistoihimme.
Huwein tapaaminen…
Kun olimme ensimmäistä kertaa kahvila-autossa,
ajan myötä Huwei alkoi ottaa minutkin tosissaan.
En ole koskaan vuodattanut sydäntäni kenellekään tällä tavalla -
ja saanut kunnollista vastareaktiota.
Hänen kanssaan tuntui, että voisin kulkea yhdessä läpi elämän.
Paljastin hänelle tunteeni virallisesti eilen,
ja olemme nyt pari.
Häh? -Mitä?
Oikeasti? -Onneksi olkoon.
Sehän kävi sujuvasti. Olen iloinen puolestanne!
Eilen Bomi kertoi tunteistaan, ja halusin kohdata sen.
Minusta tuntui siltä, koska…
Kun menimme Sapporoon,
Bomin sanat tekivät minuun suuren vaikutuksen.
Hän sanoi odottavansa enemmän sitä, mitä tämän jälkeen tapahtuu.
Hän sanoi, että kaikki alkaa varsinaisesti vasta silloin.
Kaipasin niitä sanoja.
Tiedän, että mutkiakin on varmasti matkassa,
mutta siitä huolimatta -
toivottavasti pystyn olemaan Bomin tukena.
Siitä syystä -
Bomi on minulle todella tärkeä, ja samaan aikaan -
kaikki muut ovat todella ystävällisiä ja rakkaita.
Mitä ikinä tapahtuukaan,
toivon, että voimme auttaa toisiamme.
Tämä on mielestäni lähtöpiste.
Haluan siis todella -
kiittää teitä.
Olemme nyt lähdössä.
Selvä.
Taeheon.
Olen ylpeä teistä.
Olkaa onnellisia yhdessä.
Nyt itkettää.
Kiitos, Hiroya.
Viihdyin sinun ansiostasi.
Niin.
Olin tosi iloinen, kun kerroit tunteistasi.
Olen tukenasi.
Ja minä sinun. -Olet rakas.
Kiitos. -Kiitos.
Kiitos, Taeheon. -Kiitos.
Olen ylpeä sinusta.
Tuen sinua kaikessa.
Ota milloin vain yhteyttä. Minäkin kysyn neuvoja.
Nähdään taas. -Kiitos.
Pärjäile. -Joo.
Minun tyttöni. -Tytöt.
Tytöt! -Tytöt.
Ihan oikeasti.
Järkätään tyttötreffit. -Sopii.
Onnittelut. Olen iloinen puolestanne.
Kiitos. -Olen tukenasi.
Kiitos.
En ole koskaan nauranut näin paljon.
Olet tuonut minulle paljon iloa.
Onneksi olkoon.
Onnea!
Kiitos. -Onnittelut.
Nähdään taas.
Hei vaan. -Heippa.
Tämä on haitallista sydämelle.
Nähdään.
Pidetäänkö kädestä kiinni?
Vau! -Eikä!
Se oli ihanaa. -Se oli…
Se oli mahtavaa.
He kaikki loivat upeita suhteita.
Bomin ja Huwein matka muistojen tiellä.
Kuka olisi odottanut noin ylellistä hetkeä?
Niin.
Mekin muistelimme yhdessä. Paljon ehti tapahtua.
Se korvajuttu. -Juuri se.
Se oli aivan mahtava! -Tosi hyvä. Tykkäsin siitä!
Siitä kaikki alkoi. -Tilanne muuttui.
"Halusin jäädä rinnallesi."
Vau! Miten upeasti sanottu!
Se kolahti.
"Halusin sanoa sen ensin."
Tämä on romantiikkaa.
Muistatko vielä? Tämä on romantiikkaa.
Muistanko? Ehkä en koskaan tajunnut.
Mitä romantiikka on. -Ymmärrän.
Taidan olla seuraava,
joka lähtee jatkamaan iloista tietään ja poistuu Green Roomista.
Selvä.
Tähän asti -
olen kovasti pelännyt satutetuksi tulemista ihmissuhteissa.
Olipa kyse ystävyydestä tai romanssista.
En halunnut, ettei minusta tykättäisi.
Sen takia -
elin elämääni niin, etten päästänyt ketään liian lähelle.
Mutta kun tulin tänne,
ymmärsin, että kaikilla on omat vaikeutensa -
ja erilaisia kokemuksia elämässään.
Se rohkaisi minua.
Jos en olisi tullut tänne,
en todellakaan olisi harkinnut kaapista tulemista.
Koska tulin tänne,
pystyin kirjoittamaan vanhemmilleni kirjeen.
Ehkä se kirje -
pystyy antamaan jollekin toiselle toivoa ja rohkeutta.
Tässä menee vähän aikaa, mutta pyydän teitä kuuntelemaan, kun luen sen.
Kuunnellaan.
"Rakas äiti ja isä. Anteeksi, että tämä kirje tulee yllättäen.
Otin kynän käteen, koska haluan kertoa teille yhden asian.
Olen homo.
Olen mies, joka tuntee vetoa muihin miehiin.
Se ei ole kenenkään syytä, eikä mikään ole johtanut siihen.
Niin kuin isä rakastui äitiin, minäkin tunnen luontaista vetoa ihmisiin.
Ne ihmiset sattuvat olemaan samaa sukupuolta kuin minä.
Minulle se on selvää.
Tiesin jo pienenä olevani homo.
Te molemmat sanoitte aina,
että kunhan vain olen terve ja normaali, muulla ei ole väliä.
Olin vain pahoillani, etten ollut normaali teidän toivomallanne tavalla.
Elin elämäni uskoen, että pidän sen omana tietonani,
jotta perheemme olisi onnellinen.
Mutta iän myötä aina kun palasin kotiin,
huomasin, että näytitte joka kerta vähän pienemmiltä.
Tajusin, ettei meillä ollut enää kovin paljon aikaa jäljellä.
Aloin kyseenalaistaa, oliko oikein pitää se salassa.
Siksi päätin kertoa, että olen homo.
Te molemmat uhrasitte elämänne, kun kasvatitte minut,
joten tämä voi kuulostaa kiittämättömyydeltä.
Olin kauhuissani, kun pelkäsin, ettette antaisi minulle anteeksi.
Mutta sitten tapasin yhdeksän ystävää.
He ovat erilaisia iältään, kansallisuudeltaan ja taustaltaan.
Nauroimme ja itkimme yhdessä, jaoimme monia kokemuksia -
ja opimme ja kasvoimme yhdessä.
Jos en olisi tavannut näitä ystäviä, olisin aina pakoillut tätä asiaa.
Enkä olisi pystynyt kirjoittamaan tätä kirjettä.
Isä, teit kovasti töitä jo silloin kun olin lapsi.
Olit poissa aamusta myöhäiseen iltaan.
Olit tiukka ja aina vihainen, joten vihasin sinua lapsena.
Mutta kun kasvoin aikuiseksi ja olin itsekin joka päivä töissä,
ymmärsin viimein vahvuutesi ja suuruutesi.
Kunnioitan sinua sydämeni pohjasta.
Äiti, rakastan sinua ystävällisyytesi vuoksi.
Ja yritän parhaani mukaan olla muille ystävällinen omalla tavallani.
Kiitos, että synnytit minut ja kasvatit minut rakkaudella.
Toivon, että ymmärrät, mitä onnellisuus on minulle,
vaikka se on vähän erilaista kaikille muille.
Jos voitte antaa minulle anteeksi,
haluan kulkea läpi elämän teidän molempien kanssa perheenä.
Kiitän teitä kaikesta. Tomoaki."
He ymmärtävät varmasti.
Kiitos. Anteeksi, että tässä kesti. -Ei haittaa.
Kiitos, että luit sen.
Kiitos.
Saanko halin ennen kuin lähden?
Kiitos.
Olit meistä se iloisin ja sait kaikki hymyilemään.
Kiitos.
Kiitos sinulle.
Tee aina parhaasi. -Jep.
Oletko kunnossa, Ryuki? Onnea matkaan. -Olen.
Tehdään parhaamme ja kerrotaan.
Sinäkin, Ryuki. -Joo.
Kiitos. -Kiitos.
Se on vaikeaa, mutta…
Minä pärjään.
Tomoaki.
Kiitos.
Kiitos, että pyysit minut kahvila-autoon.
Anteeksi. -Ei se mitään.
Kiitos sinulle.
Onnea matkaan. -Onnea.
Kiitos sinulle! -Kiitos.
Älkää unohtako minua. -Haluan unohtaa, mutta en unohda.
Jos unohdatte, tulen koputtamaan oveen.
Heippa.
Hupsista, törmäsin johonkin. -Äänekkäästi loppuun asti.
Se kävi tunteisiin. -Olipa ihana kirje.
Varsinkin kun hän tuli…
Hän oli hyvin herkkä. -Hänestä tuli juhlien keskipiste.
Totta.
Ja nyt tuollainen kirje.
Hänellä oli upea ilme. -Se on tärkeää.
Olipa kyse kirjeestä tai keskustelusta,
kiitollisuuden ja tunteiden ilmaiseminen on tärkeää.
Se on tärkeää.
No sitten…
Minä lähden nyt.
Tulin tänne,
koska edellisessä parisuhteessani koin jotain tuskallista.
En voinut luottaa enää keneenkään.
Enkä voinut edetä uuteen suhteeseen.
Kun tulin tänne, näin, miten Izaya ja William -
näyttivät rakkautensa,
ja kaikki kertoivat, kenestä he pitävät,
millaisia hankaluuksia heillä on, ja mitä he ajattelevat romantiikasta.
Vaikka en löytänyt täältä romanssia,
sain nähdä, etteivät kaikki ihmiset ole kauheita.
Pystyin tuntemaan sen, kun tulin tänne ja tapasin kaikki.
Hyvä.
Nyt voin jatkaa uuteen suhteeseen.
Kiva kuulla.
Romantiikka on nyt hyvä asia. -Hienoa.
Ja kaapista tuleminen.
Aluksi en halunnut puhua siitä teidän kaikkien kuullen.
Siinä ei ollut järkeä.
Mutta kun olin Jobun kanssa autossa, mietin, että voisin yrittää.
Kun puhuin siitä, tajusin, että muillakin oli vaikeuksia.
Ja kun Jobun äiti toi odenia ja muuta,
näin, että rakkautta voi yhä olla kaapista tulemisen jälkeenkin.
Sekä Hiroya että Jobu osoittivat sen.
Siksi lähden täältä innolla.
Kuulostaa oudolta sanoa, että olen innoissani.
Mutta haluan nähdä, millaisen reaktion saan.
Näen nyt kaapista tulemisen positiivisena asiana.
Hienoa.
Ja vaikka asiat eivät menisi sillä tavalla kun toivon,
minulla on yhä kaikki täällä tapaamani ihmiset.
Siksi uskon,
että voin kertoa isälleni ylpeästi.
Sinusta on tullut vahvempi. Olet kasvanut. -Niin.
Teen parhaani.
Kiitos.
Olen aina tukenasi.
Pikkuveljemme.
Yllätyin noin positiivisesta lähtöpuheesta.
Oikeasti? -Joo.
Olet ihan erilainen kuin alussa.
Niin.
Pidän teidät ajan tasalla.
Kysy sitten rakkauselämästäni. -Joo. Totta kai.
Nähdään. -Pärjäile.
En halua. -"En halua."
Onnea matkaan!
Heippa. -Heippa.
Rakastan teitä!
Miten suloista! -Tosi söpöä!
Mekin sinua.
Miten suloista. -Huippuveto.
Ryuki on todella nuori, ja häntäkin on satutettu rakkaudessa.
Perhetilanne pidätteli häntä, mutta hän on muuttunut.
Se, että on paikka, jonne palata, jos kaikki ei sujukaan toivotusti,
on Ryukille kuin aarre.
Se, että hän uskaltaa tulla kaapista ylpeästi,
on suurin Green Roomista saatu aarre.
No sitten…
Taitaa olla minun vuoroni.
Mutta…
Olo on nyt selkeä ja vapaa.
Sain viettää -
kaksi todella hauskaa kuukautta.
Kun päätin tulla tänne ja olla rehellinen tunteistani…
Niin. Tein kovasti töitä omalla tavallani.
Sain ystäviä, jotka kohtasivat minut.
Olen innoissani siitä, mitä on edessä.
Haluan kiittää kaikkia -
ja lähden täältä hymy huulillani.
Tuo on hyvä hymy. -Niin on.
Nyt kun vain te kaksi jäätte,
haluan sanoa, että kannustan teitä, ja olipa lopputulos mikä tahansa,
olen teidän puolellanne.
No niin.
Kiitos. -Kiitos.
Oletpa hoikka. -Ole hiljaa.
Kiitos.
Oli hauskaa. -Niin oli.
Nähdään. Kiitos. -Nähdään. Kiitos sinulle.
Rakastan teitä.
No nyt! Kopioit Ryukia.
Kiitos! -Kiitos.
Hei sitten.
Hän oikein säteilee.
Hän näyttää paljon paremmalta.
Hiroya tapaa varmasti jonkun ihanan ihmisen.
Totta. -Kyllä vain.
Hän ei ole kovin hyvä ilmaisemaan tunteitaan,
mutta hän välittää aidosti ihmisistä ja ystävistä.
Hän on kiltti ihminen. -Hyvä, että se tuli ilmi.
Tämä on luottamusta lisäävä kokemus Hiroyalle.
Hän osaa nyt luoda suhteita muihinkin yhteisöihin.
Sen takia en halua luovuttaa.
Ihmisiä on helppo karsia elämästä, kun heistä aiheutuu hankaluuksia.
Siirrytään vain eteenpäin.
Ajattelen tuon jälkeen, että ihmisten kanssa on ihana olla.
Haluan sanoa jotain.
Sano vain.
Kirjoitit minulle kirjeen ensimmäisenä päivänä.
Valitsit minut toisenkin kerran kahvila-autoon.
Suoraan sanottuna alussa…
Olin varovainen.
Olimme vasta tavanneet.
Kun kirjoitit, että tunnet minua kohtaan vetoa,
olin huolissani siitä, että jos näet toisen puoleni,
et ehkä tunne enää samalla tavalla.
En halunnut tuottaa pettymystä.
Mutta sen keskellä… En tiedä, milloin se tapahtui.
Halusin syödä yhdessä aamiaista.
Kun olin autossa, mietin,
mitä söit lounaaksi, ja millainen päivä sinulla oli ollut.
Mietin, nukuitko hyvin edellisenä yönä.
Yhä enemmän huomasin ajattelevani sinua.
Kun olimme ensimmäisen kerran kahvila-autossa, en nauttinut yhtään.
Olin varma, ettei meillä olisi koskaan sellaista suhdetta.
Siksi en edes halunnut hyväksyä sitä ensin.
Siinä vaiheessa tulikin se Sapporon edellinen reissu.
Minä valitsin sinut. Se johtui siitä, että…
En voinut jättää sinua rauhaan.
Mitä? -Niin.
Halusin ottaa sinut mukaani.
Mutta meillä oli myös yötreffit sen jälkeen.
Silloin aloin -
suoraan sanottuna epäillä suhdettamme vielä enemmän.
Halusin puhua monesta asiasta erilaisessa ympäristössä.
Mutta se ei mennyt niin kuin toivoin.
Mutta mitä enemmän vietimme aikaa kahdestaan,
sitä enemmän harmitti, kun emme olleet yhdessä.
Huomasin ikävöiväni sinua.
Kun söin muiden kanssa, etkä ollut paikalla,
tunsin olevani yksinäinen ja halusin jakaa herkullisen ruoan sinun kanssasi.
Kun sanoit, että korvaasi sattuu, olin huolissani sinusta.
Huomasin vain ajattelevani niin.
Jos kysyisit, onnistuimmeko puhumaan monista asioista, sanoisin, että emme.
Mutta haluan nähdä,
mitä sinun kanssasi on tulossa, kun lähdemme täältä.
Haluan, että sinäkin tutustut minuun paremmin.
Tämä on viimeinen päivämme Green Roomissa.
Mutta voimme edetä rauhassa -
ja puhua asioista.
Minulla on nyt positiivisempi olo.
Siis…
Minulla on tapana sanoa "luultavasti".
Niin, mutta…
Haluan olla rehellinen itselleni.
Jobu, minä…
Tykkään sinusta.
En tiedä, miksi itken, mutta…
Kiitos.
Halusin kertoa sen hymyillen. Mutta…
Hei. -Niin.
Minäkin tykkään sinusta, Taeheon.
Niin.
Haluan, että lähdemme täältä yhdessä.
Lähdetään yhdessä Green Roomista.
Joo.
Kyllä.
Olen tosi iloinen.
Nyt olen täynnä onnea, ja voimme luoda yhdessä uusia muistoja.
Ja vihdoinkin voin olla oma itseni.
Viime vuosina -
en voinut olla täysin oma itseni.
Mutta nyt olen täynnä positiivisuutta ja onnea.
Kiitos.
Tulehan.
Ihanaa!
Aivan mahtavaa! -Vau!
No niin.
Olipa lyhyt aika.
Olemme viimeiset.
Yksinäinen olo.
Se oli hauskaa.
Eikö ollutkin? -Oli.
Katso eteesi.
Pussailukävelyä.
He pussaavat koko ajan.
Olet ihana.
EN IKINÄ UNOHDA NÄITÄ PÄIVIÄ JA TUNTEITANI KAIKKIA KOHTAAN
NÄHDÄÄN TAAS JOSKUS! HIROYA
Jee! -Vau!
Se oli mahtavaa!
Ihan suurenmoista. Sydän halkeaa.
Mikä ihme on tämä…?
Olipa kerrassaan mahtava sarja!
Upeaa kontenttia!
Se on tosi hyvä, vai mitä? -On!
Taeheonin kyyneleet Jobun kanssa.
Olin ihan liikuttunut.
Samoin. -Ymmärrän sinua.
Taeheonin kyyneleistä näki, että hänen sydämensä juoksi järjen edellä.
Hienoa! -Hyvin sanottu. Pitää paikkansa.
Loistavaa. -Ei, mutta…
Hänen sydämensä juoksi järjen edellä. -Hän ymmärtää asioita.
"Miksi? Mitä ajattelet? Haluan tietää lisää."
Hän kerää tietoa ja miettii sitä ennen kuin antaa sen koskettaa sydäntä.
Mutta ennen kuin hän ehti järkeilemään sitä,
hänen tunteensa olivat jo karanneet.
Puhut itsestäsi!
Anna sydämesi juosta!
Totta! -Anna sen juosta!
Anna sydämesi juosta! -Unohda todisteet!
Miten tärkeää onkaan antaa sydämen juosta ensin.
Näin sen omin silmin.
Totta. -Niin.
Pitää paikkansa.
Kahden kuukauden aikana kaikki kasvoivat ja muuttuivat.
Kasvoilla näkyy itsevarma ilme.
Tajusin, että kahdessa kuukaudessa voi muuttua.
Joillekin se riitti rohkaisemaan heitä tulemaan kaapista.
Toiset palasivat aiempien kumppanien luo tai löysivät rakastetun.
Kaikki ovat kokeneet uskomattomia muutoksia, kasvua -
ja suuria käännekohtia kahden kuukauden aikana.
Se on todella mahtavaa.
Olipa kyse ystävyydestä, romanssista -
tai vain suhteista yleensä, kaikki kohtasivat ne tosissaan.
Se halu kohdata asiat suoraan koskettaa ihmisiä.
Jos sydämeni on umpikujassa, katson kauden uudestaan.
Se on ihan totta. -Tajusin sen.
Rehellisyys on parasta. -Se on.
Se on parasta. -Niin on.
Suuri kiitos kaikille.
Kiitos. -Kun olitte mukana.
Teidän ansiostanne oli hauskaa.
Yksin ei olisi onnistunut. -Kiva, että tapasimme.
Taidanpa lähteä ensin.
Odota!
Tekstitys: Minna Eronen