JOBU, 26 ÉVES MARKETINGSZAKEMBER
TAEHEON, 35 ÉVES TERVEZŐ
- Ez kínos. - Jól vannak?
- Várj! - Nem fognak beszélni?
Komolyan?
Beszélhetnénk?
Sötét van, de beszélhetnénk?
Nem akarom így befejezni a napot.
- Akkor beszélj! - Oké.
Az a beszélgetés a coming outról…
Őszintén szólva, nagyon kényelmetlenül éreztem magam.
Nehéz volt olyan sokáig hallgatni, ezért friss levegőt akartam szívni.
Az én helyzetem más, mint a többieké.
A szüleim sosem ítélték el a melegeket.
A többieket hallgatva
úgy éreztem, bármit is mondanék, az felelőtlenül hangzana.
Ez volt a gond?
Igen.
Akkor el kellett volna mondanod.
Sajnálom.
Szerintem egymással más a kapcsolatunk, mint a többiekkel.
Igen.
Ezért szeretném, ha beszélném velem ezekről a dolgokról,
és szavakba öntenéd a gondolataidat.
Különben nem értem meg.
Sajnálom, hogy nem mondtam el, amikor utánam jöttél.
- Szépen fogalmazott. - És Jobu is.
Igen. De milyen a hangulat másnap?
- Nahát! - Mi van?
- Mi? - Hogyan?
- Csókolóznak! - Mi a…
Mi a pálya?
- Ez az! - Hé!
A vita csak fokozta az egymás iránti érzéseiket!
Jó reggelt!
Hogy van-e olyan, amit hiányoltam?
Taeheon nem mondta el, mit érez.
Remélem, mond valamit.
Vele szeretném elhagyni a helyet.
A Zöld Hullámból kiköltözve is
sok minden van, amit meg szeretnék tudni róla.
Szeretnék még időt tölteni vele.
Ezért szeretném, ha együtt mennénk el innen.
PÁRKERESŐ
A SZAPPORÓI UTATOKAT EGY VACSORÁVAL ZÁRJÁTOK.
ÖLTÖZZETEK KI! LEGYEN SZÉP ESTÉTEK!
Öltönyös buli?
- Cuki. - Király!
Imádom ezt a részt.
- Hű! - Azta!
Milyen fessek! Mindenki olyan cuki!
Elegánsak.
Az utolsó utunk.
Az utolsó esténk.
Egészségünkre!
Csirió!
- Egi! - Csirió!
Egészségünkre!
- Mi? Ki lehet az? - Csak nem…
- De igen! - Hű!
Jönnek!
Élvezzük, de kicsit szomorú is.
- Hű! - Mi van?
Már hiányoztatok.
- Rég találkoztunk. - Túl rég.
- Hogy vagytok? - Hű!
- Te is hiányoztál, Izaya. - Úgy hiányoztál!
Juhé!
Rég láttalak.
Jól nézel ki.
- Rég találkoztunk. - Hé!
Már ezer éve!
Semmit sem változtatok.
Ott jön!
- Fogadjunk, hogy ő az! - Kazu!
Miért nevet most mindenki?
Megjöttem.
Úgy hiányoztál!
De itt vagyok.
- Üdv újra itt! - Ez oltári vicces.
Mi olyan vicces?
- És hogy alakult Kazuyuki élete? - Ez jó kérdés.
- Mind itt vagyunk. - Igen.
Isten hozott mindenkit!
Hazajöttünk.
Nem.
Egészségünkre!
Egi! Rég találkoztunk.
- Juhé! - Ez tapsot érdemel.
Csodás!
Nem szoktatok veszekedni?
- De igen. - Tudtam.
Gondoltam, hogy vitatkoztok.
- Várható volt. - Érthető.
Folyton átbeszéljük a dolgokat, amíg elégedett nem lesz.
- Pontosan. - Értitek, ugye?
Igen.
- Még folynak a beszélgetések, mi? - Várható volt.
Képzelem.
Ha azt hiszem, vége, és álmos vagyok, dühös lesz, és megkérdi, miért alszom?
El tudjátok ezt képzelni?
- Mindig együtt vagyunk. - Igen?
Igen, nonstop.
De remekül kijövünk.
Látszik. Semmit sem változtatok.
- Örülök. - Jók vagytok.
Spanyolországba költöztök?
Három hónapig ott lakunk majd, aztán Ausztráliában, ha lehet.
Igen.
De…
- Jól hangzik. - Remek. Igen.
És te, Kazuyuki?
Igen, tudni akarom.
Kíváncsi vagyok.
Elmentem hozzá,
és elmondtam, hogy folytatni akarom a kapcsolatunkat.
Azt felelte, hogy ő is erre gondolt.
- Tényleg? - Hűha!
Éppen azt érezte, amit én.
- Ez mit jelent? - Na?
Szóval?
Úgy döntöttünk, folytatjuk a közös utunkat.
- Hű! - Gratulálok!
- Csodás! - Ez remek!
- Csúcs! - Azta!
Ez király!
- Szívből gratulálok! - Könnyezek.
Azt mondta, jót tett nekünk, hogy megnyugodhattunk,
hogy elmerengtünk a múlton és gondolkodtunk a jövőn.
- Egészségedre! - Éljen!
A 15 év folytatására!
- Pompás! - Gratula!
- Gratulálok! - Drukkoltam.
- Minden jól sült el. - Igen.
De ez nagyon hiányzott, miután hazamentem.
Alig vártam, hogy eljöhessek ma, tudván, hogy találkozunk.
Igen, én is.
Nem hittem volna, hogy mindenkihez ilyen közel kerülök.
Ez tuti.
Amikor megérkeztem, nem tudtam, hogy jó lesz-e.
Nem hittem, hogy ilyen nehéz lesz majd mindenkit itthagyni.
Már csak két nap van hátra.
Érdekel, ki milyen tapasztalatának örül.
Én sokat merengtem a múlton.
És hála nektek, újra összejöttem az exemmel.
Örülök, hogy eljöttem.
Amikor beléptem a Zöld Hullámba, és megismerkedtem mindenkivel,
fogalmam sem volt, ki miért vett részt a műsorban.
De meséltetek az érzéseitekről,
a gondolataitokról és tapasztalataitokról,
és ettől úgy éreztem, barátok lettünk. Már rég nem éreztem ilyet.
És azon kaptam magam, hogy mindenkivel közös emlékeim születtek.
Őszintén örültem, hogy idejöttem.
És közben
találtam valakit, akit szeretek.
Még mindig nem tudom, helyes-e, hogy ilyen szerencsés vagyok,
de örülök, hogy eljöttem.
Remélem, a barátotok maradok.
- És te, Jobu? - Igen.
Nos, miután szakítottam az exemmel,
életemben először…
Nagyon nehéz volt, és depresszióba estem.
És már nem próbáltam valódi kapcsolatot létesíteni az emberekkel,
nem engedtem közel magamhoz senkit.
Igen. De ezen változtatni akartam, és ezért jöttem ide.
És miközben mindenkivel beszélgettem mindenféléről,
természetesen…
Igen.
Ráébredtem, hogy egyvalakit jobban meg akarok ismerni.
Hosszú idő után most először…
szeretném jobban megismerni ezt a személyt.
És szeretném, ha az illető is jobban megismerne engem.
Sosem felejtem el
az előző kapcsolatomat.
Szép emlék.
De az már a múlté.
Még mindig kellemes emlék,
de most szeretnék új emlékeket teremteni valaki mással.
Azt hiszem, ez nektek köszönhető,
ennek a két vidám hónapnak, a sok közös beszélgetésnek, nevetésnek és sírásnak.
Köszönöm mindannyiótoknak.
Ez gyönyörű!
- Vajon hogyan fogadta? - Vajon?
- A sakura. - Igen.
Virágzik.
- Olyan szép! - Gyönyörű!
- Juhé! - Tavasz van.
- Új évszak köszöntött be. - Igen, elolvadt a hó.
Virágoznak a cseresznyefák.
Iza-Will és Kazuyuki, van egy ajándékunk nektek.
Azt jelképezi, ahogy kezdtük, aztán kivirágzott, mire végeztünk.
- Nahát! - Aranyos. Nagyon cuki.
- Nagyon bájos. - Hűha!
- Sziasztok! - Pá!
- Sziasztok! - Cső!
- Viszlát! - Pá!
- Pápá! - Viszlát!
- Még találkozunk. - Igen.
- Vigyázzatok magatokra! - Pá!
- Pápá!
Megható vacsora volt.
Tényleg az volt.
William és Izaya is eljött.
- És Kazu is. Úgy örültem! - Nos…
Lenyűgöző volt hallani, hogyan virágzott ki újra Kazu szerelme.
- Nem hittem, hogy ez lehetséges. - Csak a mesékben.
- De tényleg megtörténik. - Igen.
Biztosan csodás 15 évük volt.
Igen. Azért költözött a Zöld Hullámba, hogy túltegye magát rajta.
Naplót vezetett, visszatekintett a kapcsolatra,
nosztalgiázott, rendezte a gondolatait, és visszament az exéhez. Mint egy filmben.
Valószínűleg másként nem lett volna ilyen aprólékos a folyamat.
Komoly munka volt.
Igen. Szembenézett az érzéseivel és megtalálta a választ.
- Ez az idő biztos sokat számított. - Csodálatos!
És Izaya és William még mindig tárgyalnak.
- Vitaesteket tartanak. - Most is.
Ilyet már párként is szokás?
- Végtelen számú találkozó vár rájuk. - Végtelen?
Minden nap gyűléseket kell tartani,
hogy tárgyaljanak egy jobb jövőről.
- De egy bizonyos ponton túl… - Sosem elég?
Ha megmászol egy hegyet, gyakran van egy másik, még magasabb mögötte.
- Mind tapasztaltuk ezt. - Mikor tarthatunk szünetet?
De William azt mondta, megtalálta azt, akit szeret.
Igen.
Valószínűleg kompatibilisek az energiáik, így megbeszélhetik.
De édes volt, ahogy Jobu könnyekig hatódott.
Vajon Taeheont is meghatotta?
- Mit gondolhatott Taeheon? - Jó kérdés.
A ZÖLD HULLÁM FELIRAT ALATT VÁRLAK.
- Hát eljöttél! - Igen.
Mi lenne, ha felidéznénk az Akan-tói emlékeket?
Gyere, sétáljunk egyet!
Menjünk!
ZÖLD HULLÁM
Nosztalgikus, nem?
Igen.
- Emlékszel az első randinkra? - Aha.
Havazott, és itt minden jeges volt.
- Nagyon csúszós volt. - Totál elcsúsztam.
- Annyira más így! - Igen.
És vettünk…
ajándékokat egymásnak.
Visszarepít az időben.
Itt van.
Nosztalgikus.
Itt árultunk először kávét, emlékszel?
- Hideg volt. - Aznap nagyon hideg volt.
- Én hívtalak. - A nap, amikor engem választottak.
Nagyon izgultam aznap reggel. Így kezdődött az egész.
De jó buli volt.
- Szép emlékek. - Ugye?
Két teljes hónap kellett, mire eljutottak erre a pontra.
Olyan…
mintha egy más hely lenne.
Igen, mások az érzéseink, és más a táj.
Nem gondoltam volna, hogy a Zöld Hullámban látlak viszont.
Meglepett.
Ha aznap nem találkozunk, viszontláttalak volna?
Ki tudja?
Talán más lett volna az életünk.
Fura belegondolni, nem?
Ilyen az élet.
Ülhetsz a másik oldalra.
Dumáljunk egy kicsit!
Nagyon sötét van.
Milyen visszanézni erre a két hónapra?
Nagyon elgondolkodtál.
- Nem tudom, bocs. - Mit?
Ami engem illet,
már a Zöld Hullám előtt ismertelek.
De az igazi Huweit akkor ismertem meg,
amikor elhívtalak dolgozni a furgonba.
Azt hiszem, az igazi megismerkedésünk akkor kezdődött,
amint megfordítottam a névtábládat.
Sorsszerű volt, hogy így találkoztunk.
Már az első napon ezt gondoltam.
Aztán Nisekóba mentünk, nem?
Akkor kezdtek elmélyülni az érzéseim irántad.
Féltékeny voltál?
Féltékeny voltam, és nem akartam, hogy elvegyenek tőlem.
Igen.
Amikor a második alkalommal dolgoztunk a furgonon,
és mondtam, hogy még mindig nem tudok válaszolni,
elgondolkodtam.
Rájöttem, hogy szomorú lennék, ha elmennél.
Rájöttem, hogy szomorkodnék.
Elgondolkodtam,
hogy ez vajon azt jelenti, hogy kedvellek?
Amikor visszamentem Kanszaiba a felvételi ünnepségre,
azon tűnődtem, mi tenne boldoggá.
Ezért készítettem a bögréket.
Az nagyon boldoggá tett.
Igazi nagybetűs meglepetés volt.
Nagyon meghatódtam, amikor ezt tetted értem.
Annyira örültem!
Ez egy emlék, amit megőrzök életem végéig.
Amikor elmondtad, hogy coming outoltál a családodnak,
és elbeszélgettünk erről…
melletted akartam lenni.
És
hamarosan elhagyjuk a Zöld Hullámot,
és valószínűleg nem találkozunk naponta.
Lesznek majd pillanatok, amikor haragszunk egymásra.
De az együtt töltött két hónap után,
amikor mélyen megismertük egymást, beszélgettünk, sok közös élményünk volt…
úgy érzem, bármit legyőzhetünk.
Amikor megkérdeztél a lábfürdőben,
hogy milyen kapcsolatra vágyom,
azt mondtad, aggódsz, hogy nem felelsz meg az elvárásaimnak.
De emiatt nem kell aggódnod.
Amíg te…
mellettem vagy, én boldog vagyok.
Ezért…
leszel…
az első…
komoly pasim?
Én is ezt akartam kérdezni.
Mármint…
Mondd ki! Válaszolj már!
Mert sírva fakadok.
Igen, együtt…
Valószínűleg…
lesznek nehézségek, de veled együtt akarom legyőzni őket.
Jaj, ne, sírni fogok! Egy pillanat!
Nem tudom abbahagyni a sírást. Ezek boldog könnyek.
Alig várom.
Hideg van. Visszamegyünk?
Tényleg hideg van.
Nagyon.
Fogd meg a kezem!
Ez klassz volt.
Igen.
Hogy elrepült ez a két hónap!
Annyira jó volt, hogy nem is tűnt két egész hónapnak.
Örök emlék marad.
Életem végéig emlékezni fogok erre.
Nagyon örülök és boldog vagyok. Köszönöm nektek.
Mint tudjátok,
már másodszor jöttem a Zöld Hullámba.
Először nagyon aggódtam, hogy hogyan fogadtok majd.
De az itt töltött öt hét nagyon intenzív volt, és…
Igen.
Mintha kétszer olyan gyorsan telt volna, és mielőtt ráeszméltem volna,
másodszor is megtaláltam a helyem a Zöld Hullámban.
Sokat tanultam tőletek,
és megismertem egy olyan oldalamat, amit eddig nem ismertem,
és ugyanakkor a saját érzéseimet is.
Szeretlek titeket.
Mondanom kell nektek valamit.
Tegnap Huwei és én
egy séta során felidéztük a közös emlékeket.
Azt, hogy itt találkoztam Huweijel.
Hogy együtt dolgoztunk a kávés furgonon.
Ahogy telt az idő, Huwei is elkezdett komolyan venni.
Sosem öntöttem ki a szívem egy ilyen komoly embernek,
aki komolyan is reagált rá.
Úgy érzem, vele lesz kerek az életem.
Tegnap hivatalosan is elmondtam neki, mit érzek iránta,
és most egy pár vagyunk.
- Mi? - Micsoda?
- Tényleg? - Gratulálok!
Ez diszkrét volt. Úgy örülök nektek!
Tegnap Bomi elmondta az érzéseit, és én meghallgattam.
Azért éreztem így,
mert amikor Szapporóban jártunk,
Bomi szavai nagy hatással voltak rám.
Azt mondta, jobban várja azt, ami még ezután jön.
Azt mondta, ez még csak a kezdet.
Ezekre a szavakra vágytam.
Tudom, valószínűleg sokat botladozunk a jövőben,
de mégis
remélem, hogy Bomi támasza lehetek.
Ezért…
Bomi igazán különleges számomra, és ugyanakkor
mindenki más is fontos és nagyon kedves nekem itt.
Nem számít, mit hoz a jövő.
Remélem, mindig segíthetünk egymásnak.
Szerintem ez csak a kezdet.
Azt akarom mondani,
hogy köszönöm nektek.
Most elmegyünk.
Igen.
Taeheon!
Büszke vagyok rád.
Legyetek boldogok!
Sírni fogok.
Köszönöm, Hiroya.
Hála neked, jól éreztem magam.
Igen, tudod,
nagyon örültem, amikor elmondtad, mit érzel.
Szurkolok neked.
- Én is neked. - Szeretlek.
- Kösz. - Köszönöm.
- Én is köszönöm, Taeheon. - Köszönöm.
Rettentő büszke vagyok rád.
Szurkolok neked. Bármikor felhívhatsz. Én is hívlak majd tanácsért.
- Találkozunk még. - Kösz.
- Vigyázz magadra! - Jó.
- A csajok. - A csajok.
- A bandánk! - Igen.
Tényleg…
- Talizzunk még! - Jó.
- Gratulálok! Örülök neked. - Kösz.
- Köszönöm. - Szurkolok neked.
Köszönöm.
Komolyan, még sosem nevettem annyit senkivel, mint veled.
Sok örömet szereztél nekem, Tomoaki.
Gratulálok!
Gratula!
- Köszi. - Gratulálok!
Sziasztok!
- Sziasztok! - Pá!
Ez azért megindító volt, nem?
Sziasztok!
Megfogjuk egymás kezét?
- Hűha… - Azta!
- Ez remek volt. - Egyszerűen…
Csodás volt.
Mind remek kapcsolatokat építettek ki.
Bomi és Huwei visszaemlékezős sétája szép volt.
Ki hitte volna, hogy vannak ilyen pillanatok?
Igen.
Visszatekintve sok minden történt, ugye?
- A füles dolog. - Igen.
- Klassz volt. - Olyan jó volt! Az nagyon tetszett.
- Azzal kezdődött ez. - Ott minden megváltozott.
„Már melletted akartam lenni.”
Hűha! Fantasztikus mondat!
Bumm!
„Én akartam előbb kimondani.”
Ez színtiszta romantika.
Emlékszel rá, fiatalember? Ez a romantika.
Hogy emlékszem-e? Sosem volt ilyenben részem.
- Mi az a romantika? - Értem.
Akkor én leszek a következő,
aki elhagyja a Zöld Hullámot.
Igen.
Eddigi életemben
nagyon féltem attól, hogy egy kapcsolatban megsebződöm,
legyen az barátság vagy párkapcsolat.
Féltem, hogy nem kedvelnek.
Ezért végül
úgy éltem az életem, hogy senkihez sem kerültem igazán közel.
De amikor idejöttem,
rájöttem, hogy mindenkinek megvannak a maga nehézségei,
és mindenki tapasztalt rossz dolgokat.
Ez bátorságot adott.
Ha nem jöttem volna ide,
eszembe sem jutott volna előbújni.
De ennek hála
írtam egy levelet a szüleimnek.
Talán ez a levelem
segít majd,
hogy valaki másnak is reményt vagy bátorságot nyújtson.
Hosszú lesz, de ha nem bánjátok, felolvasnám.
Halljuk!
„Kedves anya és apa! Elnézést a váratlanul jött levélért.
Ma tollat ragadtam, mert meg kell osztanom veletek valamit.
Meleg vagyok.
Olyan férfi vagyok, aki férfiakhoz vonzódik.
Senki sem hibás ezért, és nem egy negatív élmény váltotta ki belőlem.
Ahogy apa beleszeretett anyába,
úgy vonzódom én is más emberekhez.
Azok az emberek történetesen velem azonos neműek.
Nekem csak ez az élhető opció.
Már kicsi korom óta tudom, hogy meleg vagyok.
De ti mindig azt mondtátok,
hogy amíg egészséges és normális vagyok, más nem számít.
Annyira sajnáltam, hogy nem vagyok az általatok elvárt értelemben »normális«!
Mindeddig abban a hitben éltem, hogy ha ezt elhallgatom,
azzal boldoggá teszem a családomat.
De ahogy idősebb lettem, valahányszor hazalátogattam,
láttam, hogy egyre jobban nyomot hagy rajtatok az idő.
Rájöttem, hogy nincs sok időnk hátra családként.
Elkezdtem kételkedni abban, hogy helyes ezt titokban tartani.
Ezért úgy döntöttem, elmondom nektek, hogy meleg vagyok.
Mindketten sok áldozatot hoztatok, hogy felneveljetek,
és ez most hálátlan gesztusnak tűnhet.
Rettegtem attól, hogy esetleg nem bocsátotok meg nekem.
De aztán lett kilenc új barátom.
Teljesen különböző korúak, nemzetiségűek, és a családi hátterük is más.
Együtt nevettünk és sírtunk, sok közös élményünk volt,
együtt tanultunk és fejlődtünk.
Ha nem találkoztam volna ezekkel a barátokkal, örökre menekülnék.
Nem lettem volna képes megírni ezt a levelet.
Apa, gyerekkorom óta mindig sokat voltál munkában.
Kora reggeltől késő estig távol voltál.
Szigorú voltál és mindig dühös is, ezért gyerekkoromban gyűlöltelek.
De amikor felnőttem, és mindennap munkába kezdtem járni,
rájöttem, milyen erős és nagyszerű vagy!
Most már tiszta szívemből tisztellek.
Anya, szeretlek a kedvességedért,
és mindent megteszek, hogy én is a magam módján kedves legyek másokhoz.
Köszönöm, hogy megszültél, és oly sok szeretettel neveltél fel.
Szeretném, ha megértenétek, mit jelent nekem a boldogság,
még ha kicsit más is, mint másoknak.
És ha meg tudtok bocsátani,
szeretném ha családként élnénk tovább.
Mindent hálásan köszönök nektek. Tomoaki.”
Biztosan megértik majd.
- Köszönöm. Bocs, hogy hosszú volt. - Semmi baj.
Köszönöm, hogy felolvastad.
Köszönöm.
Kapok egy ölelést, mielőtt elmegyek?
Köszönöm.
Te voltál a legvidámabb mind közül, mindig mindenkit megnevettetsz.
Köszönöm.
- Maradj önmagad! - Jó.
- Jól vagy, Ryuki? Sok sikert! - Jól vagyok.
- Menni fog az előbújás. - Igen.
- Neked is, Ryuki. - Igen.
- Köszönöm. - Köszi.
Tudom, hogy nehéz, de…
Minden rendben lesz.
Tomoaki…
Köszönöm.
Köszönöm, hogy engem választottál a furgonhoz.
- Annyira sajnálom! - Semmi baj.
Köszönöm.
- Sok szerencsét! - Sok sikert!
- Köszönöm nektek. - Köszi.
El ne feledjetek!
Megtenném, de nem fog menni.
Ha elfeledtek, visszajövök.
Pápá!
Feldöntöttem valamit.
Utolsó percig hangos.
- Ez lehengerlő volt. - Csodás levelet írt.
Amikor beköltözött…
- Nagyon érzékeny volt. - Aztán ő lett a ház mókamestere.
Igen.
És ilyen levelet ír.
- Szép volt az arckifejezése. - Ez fontos.
Akár levélben, akár szóban teszed,
fontos, hogy kifejezd a hálád ás az érzéseidet.
Tényleg fontos.
Nos akkor…
most már én is megyek.
Azért jöttem ide,
mert a legutóbbi kapcsolatomban fájdalmas élményben volt részem.
Már nem bíztam senkiben.
És nem tudtam megnyílni egy új kapcsolatnak.
De láttam, ahogy Izaya és William
szépen építgették a szerelmüket,
és mindenki elmondta, hogy kit kedvel,
hogy kinek mik a nehézségei és ki mit gondol a szerelemről.
Bár nem találtam társat magamnak,
rájöttem, hogy a világ nem csak rémes emberekből áll.
Itt élve, titeket megismerve ebben már biztos vagyok.
Jó.
Azt hiszem, készen állok egy új kapcsolatra.
Ezt örömmel hallom.
- Nem félek a szerelemtől. - Az jó.
És ami a coming outot illeti…
Eleinte nem akartam ezt mindenki előtt megbeszélni.
Nem láttam értelmét.
De miután Jobuval dolgoztunk a furgonban, úgy éreztem, beszélhetek róla.
És amikor beszéltem róla, rájöttem, hogy mások is küszködtek.
És amikor Jobu anyukája odent hozott,
láttam, hogy akkor is szerethet valaki, ha előbújtál.
Hiroya és Jobu példája is ezt mutatta.
Alig várom, hogy elmenjek!
Tudom, fura kimondani, hogy várom,
de kíváncsi vagyok, hogyan reagálnak majd rám.
Most már pozitív fényben látom a coming outot.
Hű!
És még akkor is, ha nem úgy sikerült minden, ahogy remélem,
ti mindig megmaradtok nekem.
Ezért hiszek abban,
hogy büszkén mesélhetek apámnak arról, hogy ki is vagyok.
Erősebb lettél. Felnőttél.
Igen.
Igyekszem.
Köszönöm.
Szurkolok neked.
Kisöcsénk!
A búcsúszavaid annyira pozitívak voltak, hogy meglepődtem.
- Tényleg? - Igen.
Teljesen más vagy, mint amikor idejöttél.
Igen. Majd értesítelek, hogy ment.
- A szerelmi életemről is kérdezz majd! - Jó. Persze.
- Szia! - Vigyázz magadra!
Mi van?
- Nem akarok. - „Nem akarok.”
Sok sikert, Ryu!
- Pá! - Szia!
Szeretlek!
- Aranyos! - Ez cuki volt!
Mi is szeretünk.
- Olyan cuki! - Ez édes volt.
Ryuki nagyon fiatal, és már volt nagy szerelmi csalódása.
A családi helyzete is visszatartotta, de megváltozott.
Azt hiszem, az, hogy van hova visszatérni, ha nem úgy alakul, ahogy reméli,
egy csodálatos kincs Ryuki számára.
Szerintem az, hogy magabiztosan mer coming outolni
a legnagyobb kincs, amit a Zöld Hullámban elnyert.
Akkor
most én jövök.
Tudjátok,
ez tiszta, felszabadító érzés.
- Igen. - Igen.
Részem volt
két nagyon klassz hónapban.
Miután úgy döntöttem, idejövök, és őszinte leszek az érzéseimmel kapcsolatban…
Igen. Nagyon keményen dolgoztam magamon.
Barátokra leltem, akik meghallgatnak.
Izgatottan várom, hogy mi jön ezután.
Mindenkinek köszönök mindent,
és mosollyal az arcomon távozom.
- Ez szép mosoly. - Igen.
Nos, most, hogy csak ketten maradtatok,
elmondanám, hogy szurkolok nektek, és bármi legyen is az eredmény,
mellettetek állok.
Rendben.
- Köszönöm. - Köszönöm.
- Cingár vagy. - Fogd be!
Köszönöm.
- Jó móka volt. - Igen.
- Pá! Köszönöm nektek. - Szia! Köszönöm.
Szeretlek.
Ezt Ryukitól leste.
- Kösz. - Köszi.
Szia!
Most már tényleg ragyog.
Sokkal jobban néz ki.
Szerintem Hiroya ezek után megismer egy igazán csodálatos embert.
- Igen. - Igen.
Nem mindig tudja jól kifejezni az érzéseit,
de őszintén érdeklődik az emberek és a barátai iránt.
Kedves ember.
Örülök, hogy a végén kimutatta.
Ez önbizalom-építő élmény volt Hiroyának.
Így más közösségekben is képes lesz kapcsolatokat kialakítani.
Visszaadta a hitem a kapcsolatokban.
Manapság olyan könnyű lemondani valakiről, ha gondok adódnak,
és egyszerűen továbblépni.
Azt érzem általa, hogy csodálatos érzés, ha fontos neked más.
Mondanom kell valamit.
Mondd!
Az első napon írtál nekem egy levelet.
És másodszor is magaddal hívtál dolgozni.
Őszintén szólva eleinte…
óvatos voltam.
Akkor ismerkedtünk meg,
de már azt írtad a leveledben, hogy vonzódtál hozzám.
Ezért aggódtam, hogy ha más oldalamat is megismered,
talán nem érzel majd így irántam.
Nem akartam csalódást okozni.
De közben nem tudom, mikor történt,
de vágytam rá, hogy veled reggelizzek.
Amikor a kávéskocsin dolgoztam, azon tűnődtem,
vajon mit ebédeltél, és milyen napod volt.
Kíváncsi voltam, jól aludtál-e előző éjjel.
Egyre többször gondoltam rád.
Amikor először dolgoztunk együtt, azt egyáltalán nem élveztem.
Meg voltam győződve róla, hogy sosem alakul ki közöttünk románc.
Ezért eleinte nem is akartam elfogadni.
De miután elkezdtem így érezni, jött a szapporói út.
És téged választottalak. Azért, mert…
úgy éreztem, nem hagyhatlak itt.
- Mi? - Igen.
Úgy éreztem, magammal kell vinnem téged.
De utána volt az ottalvós randink.
Akkor kezdtem
kételkedni a kapcsolatunkban. Ez az igazság.
Meg akartam beszélni, hogy milyen lesz nekünk más körülmények között.
De nem úgy alakult, ahogy reméltem.
De minél több időt töltöttünk együtt,
annál szomorúbb voltam amikor nem voltunk együtt,
és azon kaptam magam, hogy hiányzol.
Amikor mind közösen vacsoráztunk, és te nem voltál ott,
magányosnak éreztem magam, és meg akartam osztani veled a finom ételeket.
Amikor azt mondtad, fáj a füled, aggódtam érted.
Így éreztem.
Őszintén, ha megkérdeznéd, hogy sok mindenről beszélgettünk-e már,
a válasz még mindig nem.
De kíváncsi vagyok,
hogy mi vár ránk odakint. Kíváncsi vagyok rád.
És szeretném, ha jobban megismernél.
Ez az utolsó napunk a Zöld Hullámban.
De úgy érzem, lesz még időnk
megbeszélni mindent a jövőben.
Kicsit pozitívabbnak érzem magam.
Mármint…
Gyakran mondom azt, hogy „valószínűleg”.
Igen, de…
Most őszinte akarok lenni magamhoz.
Jobu, én…
beléd estem.
Nem tudom, miért sírok, de…
Köszönöm.
Mosolyogva akartam neked elmondani. De…
- Na! - Igen.
Én is teljesen beléd estem, Taeheon.
Igen.
Azt akarom, hogy együtt menjünk el.
Hagyjuk el együtt a Zöld Hullámot!
- Jó. - Rendben.
Jó.
Annyira örülök!
Elönt a boldogság, hogy új emlékeket szerezhetek veled.
És hogy végre önmagam lehetek!
Az elmúlt években
nem tudtam teljesen önmagam lenni,
de most elöntött a derűlátás és a boldogság.
Köszönöm.
Gyere ide!
De örülök!
- Nagyon örülök nekik. - Hűha!
Rendben.
Ez rövid volt.
Mi vagyunk az utolsók?
Magányos érzés.
Hát ez jó volt.
- Nem igaz? - De igen.
Óvatosan!
Sétálva csókolóznak.
- És gyakran. - Beleestek.
Aranyos vagy.
SOSEM FELEDEM EZEKET A NAPOKAT, ÉS AZT, MIT JELENTETEK NEKEM.
MÉG TALÁLKOZUNK! HIROYA
- Hé! - Hűha!
Ez csodálatos volt!
Tényleg az volt. Teljesen meghatódtam.
Milyen ez már?
Milyen remek műsor!
Milyen tartalmas!
- Szuper, nem? - Az!
Taeheon könnyei Jobu előtt.
Nagyon meghatódtam.
- Én is. - Megértem.
Taeheon könnyei jelezték a pillanatot, amikor a szíve felülkerekedett az érvein.
- Szép! - Jól mondod, kisasszony! Így van.
- Pontosan. - Nem, de…
A szíve beelőzte az eszét.
Szeret mindent elemezni.
„Miért? Mi jár a fejedben? Meg akarom érteni.”
Szeret információkat gyűjteni és mindent átgondolni,
mielőtt odaadja a szívét.
De mire logikusan érvelhetett volna,
az érzései már elszabadultak.
Mintha magadról beszélnél. Engedd szabadon a szíved!
- Így van! - Teret neki!
- Hadd szaladjon! - Felejtsd el az érveket!
Rájöttem, milyen fontos a szívünkre hallgatni.
A saját szememmel láttam.
- Igen. - Igen.
Így van.
Ebben a két hónapban mindenki észrevehetően fejlődött és változott.
Az arckifejezésük is magabiztosabb lett.
Rájöttem, hogy két hónap alatt is sokat változunk.
Egyesek számára ez időszak bátorításként szolgált az előbújáshoz.
Mások, mint Kazu, visszatértek a társukhoz,
vagy szerelemre leltek.
Mindenki fantasztikus átalakuláson és fejlődésen esett át,
és ez a két hónap fordulatot hozott az életükben.
Ez elképesztő!
Legyen szó barátságról, romantikáról,
vagy csak úgy általában, mind őszinték és nyitottak voltak.
Így fejlődnek az emberek, hogy hajlandóak nyitni az új helyzetekre.
Ha valaha gondban vagyok, újranézem ezt az évadot.
- Igen. Igazad van. - Az a tuti.
- Az őszinteség a legjobb. - Az.
- Így van. - Igen.
Köszönöm mindenkinek. Szívből.
- Köszönöm. - Hogy itt voltatok.
Nagyon élvezetes élmény volt.
- Egyedül ez nem menne. - Jó volt együtt.
Azt hiszem, én távozok elsőként.
Várj!
A feliratot fordította: Péter Orsolya