MARKEDSFØRER, PRODUKSJONSFIRMA
DESIGNER
-Så pinlig. -Går det bra med dem?
-Skal de ikke snakke sammen? -Seriøst?
Kan vi snakke litt? Det er mørkt, men kan vi snakke?
Jeg vil ikke avslutte dagen sånn.
-Snakk, da. -Greit.
Den samtalen om å komme ut…
Den gjorde meg veldig ukomfortabel.
Det var vanskelig å lytte så lenge, så jeg ville bare ha litt frisk luft.
Situasjonen min er ganske annerledes.
Foreldrene mine ville aldri sagt et vondt ord om det å være homofil.
Mens jeg hørte alle snakke,
tenkte jeg at uansett hva jeg sa, så ville det høres uansvarlig ut.
Var det derfor?
Ja.
Det skulle du ha sagt.
Unnskyld.
Jeg tror ikke forholdet vårt er som de andres.
Nei.
Jeg ville at du skulle snakke med meg om sånt
og sette ord på ting.
Ellers vet jeg ingenting.
Unnskyld for at jeg ikke sa noe da du kom bort.
-Bra for ham. -Jobu også.
Hvordan gikk det dagen derpå?
-Oi. -Hva?
Hva for noe?
-De kysser! -Hva i…!
Hva skjer?
Ja!
Krangelen gjorde bare følelsene sterkere!
God morgen.
Det er én ting vi ikke fikk gjort.
Jeg fikk ikke høre hva Taeheon føler.
Jeg håper han sier noe.
Jeg vil dra herfra sammen med ham.
Selv etter at vi har dratt herfra,
så er det så mye jeg vil finne ut om ham.
Jeg vil ha mer tid til å snakke sammen.
Derfor vil jeg dra herfra sammen med ham.
SAPPORO-TUREN SKAL AVSLUTTES MED EN MIDDAG.
-Skal de pynte seg? -Så fint!
Jeg elsker det!
Oi, oi!
Så kjekke de er!
De ser flotte ut.
Vår siste tur.
Vår siste kveld.
Skål.
Skål!
Skål.
-Kan det være? -Hva da?
Jeg tror det!
De kommer!
Vi burde nyte det, men det er trist.
Jøss!
SELGER, IT-SELSKAP PROSJEKTLEDER, IT-SELSKAP
Jeg har savnet dere!
-Lenge siden! -Ja!
Hvordan går det?
-Jeg har savnet deg også, Izaya. -Savnet deg!
Ja!
Lenge siden sist.
Du ser kjempebra ut!
-Altfor lenge siden. -Hei!
Lenge siden sist!
Dere har ikke endret dere!
Han kommer!
-Ja visst! -Kazu!
Hvorfor ler dere nå, da?
Her er jeg.
-Jeg har savnet deg! -Jeg er tilbake.
-Velkommen tilbake. -Så morsomt.
Hva da?
Lurer på hvordan det har gått for Kazuyuki.
-Da er vi alle her. -Ja.
Si: "Velkommen tilbake."
Vi er tilbake.
Nei, nei.
Greit, da. Skål!
Skål! Lenge siden sist!
Dette fortjener applaus.
Nydelig.
Dere har ikke kranglet, vel?
-Jo. -Jeg visste det.
Dere krangler, sant?
-Som forventet. -Jeg ser det for meg.
Vi diskuterer videre, helt til han blir fornøyd.
-Stemmer. -Dere skjønner det.
-Så de diskuterer videre, ja? -Som forventet!
Jeg så dem.
Jeg sier at jeg er trøtt, og så spør han: "Hvorfor er du trøtt?"
Dere kan se det for dere.
-Vi er alltid sammen. -Er dere?
Ja, døgnet rundt.
-Men vi kommer godt overens. -Jeg ser det. Dere er som før.
Det er kjempefint.
Skal dere bo i Spania?
Vi bor der i tre måneder, og så drar vi til Australia om vi kan.
Skjønner.
Men…
-Høres bra ut. -Ja.
-Hva med deg, Kazuyuki? -Si det.
Jeg er så nysgjerrig.
Jeg dro for å treffe ham
og sa at jeg ville bli sammen igjen.
Da sa han: "Jeg tenkte akkurat det samme."
Er det sant?
Han følte det på samme måte.
Så det betyr?
Vi bestemte oss for å bli sammen igjen.
Gratulerer.
-Fantastisk! -Så flott!
-Utrolig! -Så bra.
-Gratulerer, altså! -Jeg må gråte.
Han sa at det var bra at vi fikk litt tid til å roe oss ned,
reflektere over fortiden og tenke på fremtiden.
Skål!
For de neste 15 årene.
-Gratulerer. -Gratulerer, Kazuyuki.
-Det går veldig bra, altså. -Ja.
Men jeg savnet dette etter at jeg dro.
Jeg gledet meg veldig til å komme i dag og treffe alle dere.
Samme her.
Jeg trodde ikke at vi ville bli så gode venner.
Da jeg kom, så visste jeg ikke om det kom til å gå bra.
Jeg trodde aldri at jeg ville bli så knyttet til dere.
Det er bare to dager igjen.
Jeg vil høre om alles gode minner.
Jeg har så klart reflektert en del.
Takket være dere har jeg blitt sammen med eksen.
Jeg er veldig glad for at jeg kom.
Da jeg kom til Green Room og møtte alle for første gang,
ante jeg ikke hva slags intensjoner dere hadde.
Etter at jeg hørte dere snakke så åpent om det dere følte,
og om tankene og erfaringene deres,
så skjønte jeg at vi ble venner. Det har jeg ikke opplevd på lenge.
Jeg begynte å danne nye minner med dere.
Jeg er oppriktig glad for at jeg kom.
Og utover alt det,
så fant jeg til og med en jeg elsker.
Jeg lurer fortsatt på om det er greit å være så heldig,
men jeg er glad jeg kom.
Jeg håper vi kan fortsette å være venner.
-Hva med deg, Jobu? -Vel.
Etter at jeg slo opp med eksen,
så følte jeg virkelig at…
Det var tungt for meg, og jeg var veldig deprimert.
Etter det så sluttet jeg å ta mellommenneskelige forhold på alvor,
eller å slippe noen innpå meg i det hele tatt.
Men jeg hadde lyst til å endre det, så jeg meldte meg på her.
Etter hvert som jeg snakket med dere om alt mulig,
så ble jeg naturligvis…
Ja.
Jeg fikk lyst til å bli bedre kjent med noen.
Og for første gang på lenge…
så ville jeg bli bedre kjent med denne personen.
Og jeg ville at han skulle bli bedre kjent med meg.
Jeg glemmer aldri
mitt forrige forhold.
Det er et fint minne.
Men det hører fortiden til.
Det er absolutt et flott minne,
men nå vil jeg skape nye minner med noen andre.
Jeg tror det er takket være dere ni
og takket være de to månedene med latter, prat og gråt.
Jeg vil takke dere av hele mitt hjerte.
Fantastisk.
Jeg lurer på hva han synes om det.
Kirsebærblomster.
De står i blom.
Det er nydelig.
Nå er det vår.
-Årstidene skifter. -Snøen har smeltet.
Kirsebærtrærne står i blom.
Iza-Will og Kazuyuki, jeg har gave til dere.
Vi flyttet inn som knopper, og så blomstret vi.
De er kjempefine.
Utrolig fine.
Ha det bra.
-Vi ses. -Ja!
-Ha det. -Vi ses.
-Ha det.
La oss møtes igjen snart.
Ta vare på dere selv.
Ha det bra.
Å…
-Det var en fin middag. -Det var det virkelig.
William og Izaya kom.
Kazu kom også. Jeg ble så glad.
Det er fantastisk at Kazus tidligere forhold blomstret igjen.
-Jeg trodde ikke det var mulig. -Bare i skjønnlitteratur.
Men det skjer faktisk på ordentlig.
De 15 årene må ha vært fantastiske.
Han meldte seg på for å komme over det.
Han skrev om forholdet,
husket hver bidige detalj, ryddet i tankene
og gikk tilbake til eksen!
Han ville nok ikke gått gjennom en så omstendelig prosess ellers.
Så mye jobb.
Han gikk følelsene sine i møte og fant svaret på innsiden.
Denne tiden må bety mye for ham.
Izaya og William diskuterer til den dag i dag.
-De har fortsatt møter. -Ja.
-Gjør man det når man er sammen? -Det er uendelig mange møter i vente.
Man må ha møter hver dag for å bygge opp en bedre fremtid.
-Men på et visst punkt… -Er det ikke nok?
Man bestiger et fjell, og så er det enda et fjell bak det igjen.
-Har ikke alle det sånn? -Når kan man ta pause, da?
-William sa han fant en han elsker. -Ja.
Begge to har lyst til å diskutere.
Tenk at Jobu ble så rørt.
Lurer på Taeheon følte på det.
Jeg lurer på hva han tenkte.
JEG VENTER FORAN GREEN ROOM-SKILTET
-Du kom. -Ja.
Skal vi mimre om Akansjøen?
La oss gå en tur.
Kom.
-Er det ikke nostalgisk? -Jo.
-Husker du vår første date? -Ja.
Snøen lavet ned, og bakken var såpeglatt.
-Det var kjempeglatt her. -Jeg sklei.
Det ser helt annerledes ut.
Og så kjøpte vi…
gaver til hverandre.
Minnene strømmer på.
Her er det.
Så nostalgisk.
Det var her vi jobbet i kaffevogna første gang, husker du?
-Det var kaldt. -Det var veldig kaldt den dagen.
-Det var da jeg valgte deg. -Ja.
Jeg var så nervøs. Det var sånn det begynte.
Men det var gøy.
-Så nostalgisk. -Ikke sant?
Det tok dem to måneder å komme til dette punktet.
Det føles som…
et helt annet sted.
Følelsene våre har endret seg, og landskapet har også endret seg.
Jeg trodde aldri at du ville dukke opp.
Jeg ble så overrasket.
Jeg vet ikke om vi ville møttes igjen ellers.
Hvem vet?
Kanskje livet ville vært helt annerledes.
Det er så rart å tenke på.
Sånn er livet, liksom.
Du kan sitte på andre siden.
La oss ta en prat.
Sånn. Det er så mørkt.
Hva tenker du om de to siste månedene?
Du tenker så det knaker.
Jeg vet ikke. Unnskyld.
Jeg kjente deg
før du kom til Green Room.
Men jeg tror jeg møtte den ekte Huwei
da jeg valgte å jobbe sammen med deg.
Jeg tror vårt egentlige første møte
skjedde da jeg snudde navneskiltet ditt.
Det var skjebnen at vi møttes igjen slik.
Det var det jeg tenkte den dagen du kom.
Og så dro vi til Niseko.
Det var da følelsene mine for deg begynte å vokse.
Var det sjalusi?
Det var sjalusi. Jeg ville ikke miste deg.
Å…
"Å…" Ja.
Da vi jobbet i vogna andre gangen, sa jeg at jeg ennå ikke hadde et svar.
Jeg tenkte: "Vent nå litt."
Jeg skjønte at jeg ville bli trist om du valgte noen andre.
Jeg skjønte at jeg ville bli trist.
Jeg tenkte:
"Betyr det at jeg liker ham? Liker jeg ham?"
Da jeg dro til Kansai for å delta på inntaksseremonien min,
tenkte jeg over hva som ville gjort deg glad.
Det var derfor jeg lagde de krusene.
Det gjorde meg så glad.
Det var en skikkelig overraskelse.
Jeg ble så rørt da du gjorde det for meg.
Jeg var så glad akkurat da.
Det er et minne som jeg vil verdsette resten av livet.
Da du fortalte meg om hvordan du opplevde det å komme ut for familien din,
og vi snakket om alt det der…
Da fikk jeg lyst til å stå ved din side.
Og…
Vi skal snart forlate Green Room,
og vi vil nok ikke treffes hver dag.
Kanskje vi til og med vil bli irriterte på hverandre.
Men etter å ha bodd sammen i to måneder
og hatt alvorlige samtaler og skapt minner sammen…
Jeg tror vi kan overvinne alt.
Da vi tok det fotbadet og du spurte:
"Hva slags forhold vil du ha?"
Du sa du var redd for at du ikke ville leve opp til forventningene mine.
Men det trenger du ikke å tenke på.
Så lenge du…
står ved min side, er jeg glad.
Så…
Vil du…
bli min første…
kjæreste?
Jeg ville spørre deg om det.
Altså…
Si det! Svar, da!
Nå begynner jeg faktisk å grine.
Ja, sammen så kan vi…
Vi vil nok…
gå gjennom veldig mye forskjellig, men jeg vil gjøre det sammen med deg.
Å nei, nå griner jeg. Vent litt.
Jeg klarer ikke å slutte å gråte. Det er gledestårer.
Jeg ser frem til det.
-Det er kaldt. Skal vi gå tilbake? -Det er kaldt, sant?
Det er kaldt.
La oss holde hender.
-Det var moro. -Ja.
Det føltes så kort.
Det har vært så gøy. Jeg kan ikke tro det har gått to måneder.
Jeg har skapt minner jeg sent vil glemme.
Minner som jeg vil ha resten av livet.
Jeg er så glad og lykkelig. Tusen takk.
Som dere vet,
er dette andre gang jeg deltar her.
Først var jeg bekymret for hvordan det ville bli tatt imot.
Men disse fem ukene har vært intense…
Ja.
Det føltes som at det gikk dobbelt så fort.
Jeg fant meg til rette så fort.
Ved hjelp av alle her
har jeg møtt en ny versjon av meg selv
og klart å konfrontere mine følelser.
Jeg er glad i dere.
Jeg har noe å fortelle dere.
I går så gikk Huwei og jeg tur
for å mimre litt.
Da jeg møtte Huwei…
Da vi jobbet i kaffevogna for første gang…
Etter hvert så begynte Huwei også å ta meg på alvor.
Jeg har aldri vært så oppriktig med noen før,
og jeg har aldri opplevd at noen er så oppriktige med meg.
Med ham så følte jeg at jeg kunne vandre gjennom livet sammen.
I går så sa jeg offisielt hva jeg følte for ham.
Nå er vi et par.
Hva?
-Er det sant? -Gratulerer!
Det var smidig gjort. Så bra for dere!
I går sa Bomi hva han følte for meg. Jeg ville gå det i møte.
Jeg følte det sånn fordi…
Da vi dro til Sapporo,
gjorde ordene til Bomi stort inntrykk på meg.
Han sa: "Jeg gleder meg enda mer til det som skjer når vi drar.
Jeg tror at den egentlige begynnelsen starter her."
Det var de ordene jeg lengtet etter.
Vi kommer sikkert til å kløne mye fremover,
men likevel håper jeg at jeg kan støtte Bomi.
Derfor…
Bomi betyr mye for meg, og samtidig
så er dere også så viktige for meg.
Uansett hva som skjer fremover,
håper jeg at vi kan hjelpe hverandre.
Jeg tror at dette blir utgangspunktet.
Jeg ville bare
takke dere.
Da drar vi.
Akkurat.
Taeheon.
Jeg er stolt av deg.
Vær lykkelige sammen.
Nå begynner jeg å gråte.
Takk, Hiroya.
-Jeg hadde det så fint takket være deg. -Ja, vet du hva?
Jeg ble så glad da du sa hva du følte.
Jeg heier på deg.
-Jeg heier på deg også. -Glad i deg.
-Takk. -Takk.
-Takk til deg også, Taeheon. -Takk.
Jeg er så stolt av deg.
Jeg heier på deg.
Du kan alltid snakke med meg. Jeg vil også be deg om råd.
La oss treffes igjen.
-Ta vare på deg selv. -Ja.
Jentene mine.
Jentene!
Seriøst…
La oss ha jentefest igjen.
-Jeg er glad på dine vegne. -Takk.
-Tusen takk. -Jeg heier på deg.
Takk.
Jeg tror aldri jeg har ledd så mye.
Du har gitt meg så mye glede, Tomoaki.
Gratulerer.
-Takk. -Gratulerer.
Vi ses.
Ha det bra.
Dette er ikke bra for hjertet.
Vi ses.
Skal vi holde hender?
-Jøss… -Utrolig.
Det var så fint.
De har blitt så gode venner.
Bomi og Huwei mimret sammen.
-Tenk at livet kunne bli så bra? -Ja.
Vi har også mimret, men det har skjedd så mye.
Øregreia.
-Det var morsomt! -Det likte jeg.
-Det var der det begynte. -Det endret seg der.
"Jeg ville stå ved din side."
For en fantastisk ting å si.
Pang!
"Jeg ville si det først."
Dette er romantikk.
Husker du, unge mann? Det er romantikk.
Husker jeg? Kanskje jeg aldri har visst det.
Hva romantikk er.
Jeg tror jeg blir den neste
som skal forlate Green Room.
Akkurat.
Så langt i livet
har jeg vært redd for å bli såret i et forhold,
det være vennskap eller romantikk.
Jeg ville ikke bli mislikt.
Dermed endte jeg opp
med å leve livet uten å komme noen så veldig nær.
Men etter at jeg kom hit,
har jeg skjønt at alle har sitt å stri med,
og at alle har sine unike opplevelser.
Det ga meg oppmuntring.
Om jeg ikke hadde meldt meg på,
så ville jeg ikke vurdert å komme ut.
Siden jeg kom hit,
har jeg klart å skrive et brev til foreldrene mine.
Kanskje dette brevet
vil kunne
gi håp eller mot til noen andre.
Det vil ta litt tid, men la meg lese det høyt for dere.
Få høre.
"Kjære mamma og pappa. Jeg beklager dette plutselige brevet.
Jeg plukket opp pennen i dag fordi det er noe jeg vil fortelle dere.
Jeg er homofil.
Jeg er en mann som liker andre menn.
Det er ikke noens feil, og det var ingen utløser.
Slik som pappa forelsket seg i mamma,
er jeg naturlig tiltrukket til folk.
De er bare tilfeldigvis av samme kjønn som meg.
For meg er det alt det er.
Jeg har visst at jeg var homofil helt siden jeg var liten.
Men dere to har alltid sagt
at så lenge jeg var frisk og normal, så var det det eneste som betydde noe.
Jeg er bare så lei meg for at jeg ikke er 'normal' som dere forventet.
Jeg har trodd at det å ikke si noe
var best for familien vår.
Men etter hvert som jeg ble eldre, så merket jeg hver gang jeg kom hjem
at dere to hadde krympet litt.
Da innså jeg at vi ikke hadde så mye tid igjen som familie.
Jeg begynte å tvile på om det var riktig å holde det hemmelig.
Dermed bestemte jeg meg for å si at jeg er homofil.
Dere har ofret livet for å oppdra meg, og dette kan høres utakknemlig ut.
Tanken på at dere ikke vil tilgi meg har skremt meg.
Men så møtte jeg ni venner.
De hadde helt ulik alder, nasjonalitet og bakgrunn.
Vi lo og gråt sammen, og vi delte mange opplevelser.
Vi lærte og utviklet oss sammen.
Om jeg ikke hadde møtt dem, ville jeg flyktet resten av livet.
Jeg ville ikke kunne klart å skrive dette brevet.
Pappa, du har alltid vært travel på jobb siden jeg var barn.
Du var ute fra morgen til kveld.
Du var alltid streng og sinna, så jeg hatet deg som barn.
Men da jeg ble voksen og begynte å jobbe selv,
skjønte jeg hvor sterk og stor du var.
Nå respekterer jeg deg av hele mitt hjerte.
Mamma, jeg elsker hvor god du er,
og jeg gjør mitt beste for å være snill mot andre på min egen måte.
Takk for at du fødte meg og oppdro meg med så mye kjærlighet.
Jeg vil at du skal forstå hva normal lykke er for meg,
selv om den er annerledes enn det den er for andre.
Og om dere kan tilgi meg,
vil jeg vandre gjennom livet med dere som familie igjen.
Tusen takk for alt. Hilsen Tomoaki."
Jeg tror de vil forstå.
-Takk. Beklager at det tok så lang tid. -Det går bra.
Takk for at du leste det.
Takk.
Kan jeg få en klem før jeg går?
Takk.
Du var den muntreste av oss alle. Du fikk alltid alle til å smile.
Takk.
-Vær sterk. -Ja.
-Går det bra, Ryuki? Lykke til. -Det går bra.
Vi gjør vårt beste og kommer ut.
I like måte.
Takk.
Jeg vet det er vanskelig, men…
Jeg klarer meg.
Tomoaki…
Takk.
Takk for at du valgte meg til kaffevogna.
-Unnskyld. -Det går bra.
Takk.
Lykke til.
Takk.
Ikke glem meg.
Jeg vil aldri glemme deg.
Glem meg, så kommer jeg på døra!
Ha det.
Jeg traff på noe.
Bråkete til siste slutt.
-Det var voldsomt. -For et vidunderlig brev.
For da han kom…
-Han var så følsom. -Så ble han festens midtpunkt.
Nå skriver han sånne brev.
Han så veldig bra ut.
Om så i et brev eller i en samtale,
så er det viktig å uttrykke hvor takknemlig du er.
Det er viktig.
Da så…
Da går jeg.
Grunnen til at jeg meldte meg på
var at jeg hadde det så vondt etter mitt siste forhold.
Jeg kunne ikke stole på noen mer.
Jeg klarte ikke å ta steget inn i et nytt forhold.
Men så så jeg Izaya og William
nære sin kjærlighet for hverandre,
og jeg hørte dere prate om hvem dere likte,
hva dere strevde med og hva romantikk betød for dere.
Selv om jeg ikke fant kjærligheten her selv,
skjønte jeg at ikke alle der ute er fæle mennesker.
Jeg klarte å føle det etter at jeg møtte dere.
Så bra.
Jeg tror jeg kan date igjen nå.
Så godt å høre.
-Jeg har forsont meg med romantikken. -Så bra.
Og når det gjelder det å komme ut…
Jeg hadde egentlig ikke lyst til å snakke med dere om det.
Jeg trodde ikke det var noe poeng i det.
Men etter at jeg jobbet med Jobu, så klarte jeg å snakke om det.
Og da skjønte jeg at andre også sliter med det samme.
Da Jobus mor kom med oden,
så jeg at kjærligheten kunne finnes selv etter at man har kommet ut.
Både Hiroya og Jobu er eksempler på det.
Jeg gleder meg til å dra herfra.
Jeg vet det er rart å si,
men jeg lurer på hva slags reaksjon jeg får.
Jeg har begynt å se positivt på det å komme ut.
Jøss.
Og selv om det ikke går som jeg håper på,
så har jeg fortsatt dere.
Nå tror jeg
at jeg kan være rak i ryggen når jeg forteller det til pappa.
Du har blitt sterkere. Du har vokst.
Ja.
Jeg skal gjøre mitt beste.
Takk.
Jeg heier på deg.
Lillebroren vår.
Avskjedsordene dine var så positive. Jeg ble ganske overrasket.
Er det sant?
Du er helt annerledes enn da du kom.
Ja.
Jeg holder dere oppdatert.
-Spør om kjærlighetslivet mitt også. -Selvfølgelig.
-Vi ses. -Ta vare på deg selv.
Jeg vil ikke dra.
Lykke til, Ryu!
Ha det bra.
Glad i dere!
Så søte de er!
Glad i deg også.
Bra trekk, det der.
Ryuki er så ung, og han har hatt stor kjærlighetssorg.
Familiesituasjonen hans holdt ham igjen, men han har endret seg.
Å ha et sted å komme tilbake til om ting ikke går som han håper på,
er nok veldig viktig for Ryuki.
Den største gaven han har fått her, er å kunne komme ut med stolthet.
Da var det min tur.
Men…
-Jeg føler meg så klar og fri nå. -Ja.
Jeg har hatt to veldig morsomme måneder.
Etter at jeg bestemte meg for å komme hit og være ærlig med meg selv…
Jeg har jobbet hardt på min egen måte.
Og jeg har fått meg venner som møtte meg på halvveien.
Jeg gleder meg til å se hva livet har å by på.
Jeg vil takke dere for alt,
og dra herfra med et smil om munnen.
Det var et veldig fint smil!
Nå som det bare er dere to igjen,
så vil jeg si at jeg heier på dere, og uansett hva som skjer,
så er jeg på deres side.
Greit.
Takk.
-Du er så slank. -Hold kjeft.
Takk.
-Det var moro. -Ja.
Vi ses. Takk.
Glad i dere.
Du hermer etter Ryuki!
Takk!
Ha det.
Han stråler.
Han ser så mye bedre ut nå.
Jeg tror Hiroya vil møte en flott person når dette er over.
Nemlig.
Han er ikke så god til å uttrykke det han føler,
men han bryr seg om folk, og om vennene sine.
Han er snill.
Jeg er glad vi så det.
Hiroya har fått bedre selvtillit.
Han vil klare å bygge opp forhold i andre miljøer også.
Jeg ble oppmuntret av det.
Det er så lett å kutte ut folk når de blir slitsomme
og være et annet sted.
Men det er vidunderlig å faktisk leve sammen med folk.
Jeg har noe jeg vil si.
Vær så god.
Du skrev et brev til meg den dagen jeg kom.
Og du valgte å jobbe med meg for andre gang.
For å være ærlig…
så var jeg var for deg først.
Vi hadde nettopp møttes,
men du skrev at du ble dratt mot meg.
Jeg var redd for at om jeg viste en annen side av meg,
så ville du ikke følt det samme.
Jeg ville ikke skuffe deg.
Men midt oppi det hele,
så begynte jeg å lengte etter å spise frokost med deg.
Når jeg jobbet, lurte jeg på
hva du spiste til lunsj og hva slags dag du hadde.
Jeg lurte på om du hadde sovet godt.
Jeg begynte å tenke på deg mer og mer.
Første gang vi jobbet sammen, var det ikke noe moro.
Jeg var overbevist om at jeg ikke ville ha et sånt forhold med deg.
Det var derfor jeg ikke ville godta det i starten.
Men så begynte jeg å føle ting, og så skulle vi til Sapporo.
Jeg valgte deg. Det var fordi…
jeg følte at jeg ikke ville la deg være igjen alene.
Jeg ville ta deg med meg.
Men så hadde vi en overnattingsdate etter det.
Det var da jeg begynte
å tvile på forholdet enda mer, for å være ærlig.
Jeg ville snakke om så mye i ulike omgivelser.
Men det ble ikke slik jeg hadde håpet.
Men jo mer vi var sammen,
jo tristere ble jeg når vi var fra hverandre.
Jeg begynte å savne deg.
Når jeg spiste med de andre og du ikke var der,
så lengtet jeg etter å dele den deilige maten med deg.
Da du sa at du hadde vondt i øret, så var jeg urolig for deg.
Jeg begynte å føle det sånn.
Om du spurte om vi vil klare å snakke om masse ting fremover,
så vil jeg fortsatt si nei.
Men jeg er nysgjerrig på
hva som ligger foran oss, og jeg er nysgjerrig på hvem du er.
Og jeg vil at du skal lære meg bedre å kjenne også.
Dette er vår siste dag på Green Room.
Men vi kan ta oss god tid
og snakke om ting etter hvert.
Jeg føler meg mer og mer optimistisk.
Altså…
Jeg har for vane å si "sannsynligvis".
Ja, men…
Jeg vil være helt ærlig nå.
Jobu…
Jeg liker deg.
Jeg vet ikke hvorfor jeg gråter.
Takk.
Jeg ville si det med et smil.
-Du. -Ja.
Jeg liker deg også, Taeheon.
Ja.
Jeg vil at vi skal dra herfra sammen.
-La oss forlate Green Room sammen. -Ja.
Ja.
Jeg er så glad.
Jeg er så glad for at jeg nå kan skape nye minner sammen med deg.
Og at jeg endelig kan være meg selv.
De siste årene
har jeg ikke klart å være fullt og helt meg selv.
Nå føler jeg meg så optimistisk og glad.
Takk.
Sånn.
Så bra!
-Nå ble jeg kjempeglad! -Wow!
Greit.
Det gikk så fort.
Vi er de siste.
Så vemodig.
Det var kjempegøy.
-Var det ikke det? -Jo.
Pass opp!
-De kysser mens de går! -De kysser kjempemasse!
Du er søt.
JEG GLEMMER ALDRI DISSE DAGENE OG HVOR GLAD JEG ER I DERE
HÅPER VI SES IGJEN EN DAG! HIROYA
-Hurra! -Det var vidunderlig!
Det var så flott. Hjertet mitt er fullt.
Hva skjer nå?
Dette er en utrolig fin serie.
Fantastisk innhold.
Det er kult, ikke sant?
Taeheon gråt med Jobu.
Jeg ble så rørt.
Jeg også.
Taeheons tårer var et tegn på at hjertet hans lå foran hjernen.
-Så bra! -Godt sagt, unge dame.
Godt sagt.
Hjertet hans løp foran hjernen.
Han liker å forstå ting.
"Hva tenker du på? Jeg vil vite mer."
Han liker å samle informasjon og tenke seg godt om
før han lar hjertet slippe til.
Men før han klarte å tenke logisk, hadde følelsene fått et forsprang.
Du snakker om deg selv!
La hjertet løpe løpsk!
Nemlig!
-La hjertet gå foran! -Glem bevis!
Det er viktig å la hjertet gå foran.
-Jeg så det med egne øyne. -Nemlig.
Alle har utviklet seg så mye på to måneder.
De ser mye tryggere ut.
Man kan endre seg på bare to måneder.
Noen av dem ble oppmuntret til å komme ut.
Kazu gikk tilbake til sin tidligere partner.
Andre fant kjærligheten.
Alle forandret seg og utviklet seg.
De nådde viktige vendepunkter.
Det er helt fantastisk.
Om det så var vennskap, romantikk
eller bare forhold generelt, så tok de dem alle på alvor.
Det er det som rører folk, har jeg skjønt.
Om hjertet mitt ruster, skal jeg se sesongen igjen.
-Det er så sant. -Det har jeg skjønt.
Ærlighet varer lengst.
Tusen takk skal dere ha.
Takk for at dere var her.
Det var en fornøyelse.
Jeg kunne ikke gjort det alene.
Da går jeg først.
Vent!
Tekst: Ekaterina Pliassova