JOBU, 26 DE ANI, SPECIALIST ÎN MARKETING
TAEHEON, 35 DE ANI, DESIGNER
- E penibil. - Totul e-n regulă?
- Stai! - N-o să vorbească?
Pe bune?
Putem vorbi puțin?
E întuneric, dar putem vorbi?
Nu vreau să terminăm ziua așa.
- Atunci vorbește. - Bine.
Discuția despre dezvăluirea orientării…
Sincer să fiu, m-a incomodat mult de tot.
A fost greu să ascult atât de mult timp, așa că am ieșit la o gură de aer.
Situația mea e diferită de a celorlalți.
Părinții mei n-ar spune vreodată ceva rău despre faptul că sunt gay.
După ce i-am ascultat pe toți,
am avut senzația că orice aș fi spus ar fi părut deplasat.
Asta a fost problema?
Da.
Ar fi trebuit să-mi spui mai devreme.
Îmi pare rău.
Nu cred că relația noastră e ca cea a celorlalți.
Nu e.
Tocmai de asta vreau să discutăm despre toate astea
și să-mi spui ce gândești.
Altfel, n-o să pot afla.
Regret că nu ți-am spus când ai venit să vezi ce fac.
- Bravo lui! - Și lui Jobu.
Ce-au făcut dimineața?
- Doamne! - Ce?
- Ce?
- Se sărută! - Ce?
Care-i treaba?
Da!
Cearta le-a intensificat sentimentele.
Bună dimineața!
Să vedem! Ce altceva n-am făcut aici?
N-am aflat ce simte Taeheon.
Sper că o să spună ceva.
Și aș vrea să plec împreună cu el.
Chiar după plecarea din Camera Verde
o să am multe de aflat despre el,
așa că vreau să am timp să vorbim.
De asta vreau să plec împreună cu el.
IUBITUL
EXCURSIA DE LA SAPPORO SE VA ÎNCHEIA CU O CINĂ
- Se îmbracă elegant, nu? - Ce frumos!
Ce drăguț!
Ador momentul ăsta!
Dumnezeule!
Ce chipeși sunt! Toți sunt frumoși.
Ce bine arată!
Ultima noastră excursie.
Ultima noastră noapte.
Noroc!
- Noroc! - Noroc!
Noroc!
- Oare e posibil? - Ce?
Cred că da.
Vin!
Ar trebui să ne bucurăm, dar e cam trist.
Ce?
IZAYA, 32 DE ANI
WILLIAM, 34 DE ANI
Mi-a fost dor de voi!
- A trecut ceva timp! - Da, așa e.
Ce faceți?
- Și mie mi-a fost dor de tine, Izaya. - Și mie.
Da!
Nu ne-am văzut de mult.
Arăți minunat!
A trecut prea mult timp.
A trecut ceva timp!
Nu v-ați schimbat deloc!
Vine!
- Chiar că vine! - Kazu!
KAZAYUKI, 40 DE ANI
De ce acum râde toată lumea?
Sunt aici.
Mi-a fost dor de tine!
M-am întors.
- Bine ai revenit! - E prea amuzant.
Ce-i așa amuzant?
- Sunt curios cum i-a mers lui Kazuyuki. - Și eu.
- Suntem toți aici. - Da, așa e.
Spune ceva.
- Ne-am întors acasă. - Nu așa.
Bine. Atunci „noroc”!
Noroc! Nu ne-am văzut de mult!
Merită aplauze!
Minunat!
Nu v-ați certat?
- Ba da. - Eram sigur.
Vă certați, nu? Eram sigur.
- Mă așteptam. - Îmi imaginez.
Discutăm mult și terminăm doar atunci când el e mulțumit.
- Da. - Te-ai prins, nu?
Da.
- Discuțiile continuă! - Exact cum mă așteptam!
Am văzut.
Eu am impresia că am terminat de vorbit, dar el se supără că vreau să dorm.
Vă imaginați cum e, nu?
- Suntem mereu împreună. - Da?
Da, nonstop.
- Dar ne înțelegem excelent. - Se vede. Sunteți ca înainte.
- Mă bucur. - Ce bine!
O să rămâneți în Spania?
O să stăm acolo trei luni, iar apoi poate o să plecăm în Australia.
Am înțeles.
Dar…
- Sună bine. - Minunat. Da.
Dar tu, Kazuyuki?
Da, vreau să știu.
Sunt curios.
Am fost să-l văd
și i-am spus că mi-aș dori să pornim din nou la drum împreună.
Iar el mi-a spus: „Și eu mă gândeam la același lucru.”
Serios?
Și-a dorit același lucru.
- Ce înseamnă asta? - Și?
Și?
Am decis să ne continuăm drumul împreună.
- Ce tare! - Felicitări!
- Minunat! - Excelent!
Incredibil!
E grozav!
- Felicitări! - Îmi vine să plâng.
A spus că probabil a fost un moment potrivit să ne liniștim,
să reflectăm asupra trecutului și să ne gândim la viitor.
- Noroc! - Noroc!
Pentru continuarea celor 15 ani!
- E minunat! - Felicitări!
- M-am gândit la tine.
- Lucrurile merg bine. - Da, așa e.
Dar mi-a lipsit asta după ce am plecat.
Așa că m-am bucurat să vin azi aici, fiindcă știam c-o să vă văd pe toți.
Da, și eu.
Nu credeam că o să ajung să fiu atât de apropiat de toți.
Da, așa e.
La început, nu eram convins că o să fie totul în regulă.
Nu mă așteptam să fie atât de greu să-mi iau rămas-bun de la voi toți.
Cu doar două zile rămase,
mi-ar plăcea să știu ce v-a plăcut cel mai mult aici.
Eu am reflectat mult, desigur.
Și mulțumită vouă m-am împăcat cu fostul iubit.
Așa că mă bucur că am venit.
Când am intrat în Camera Verde și v-am cunoscut pe fiecare în parte,
habar n-aveam ce simțea fiecare în sinea lui.
V-am ascultat pe toți cum v-ați deschis sufletul
și v-ați împărtășit gândurile și experiențele,
iar astfel am devenit prieteni.
E ceva ce n-am mai simțit de mult.
Și, încet-încet, mi-am dat seama c-am creat amintiri cu fiecare dintre voi.
De-asta mă bucur sincer că am venit.
Și, în tot acest timp,
am găsit și persoana pe care o iubesc.
Încă mă întreb dacă e normal să fiu atât de norocos,
dar mă bucur că am venit.
Sper că o să pot continua să fiu prieten cu voi toți.
- Dar tu, Jobu? - Bun…
După ce m-am despărțit de fostul iubit,
am trecut prin singura perioadă a vieții mele care chiar a fost grea.
M-a afectat mult și am fost deprimat.
Și de atunci am încetat să mai încerc să mă apropii cu adevărat de oameni
sau să las pe cineva să mă cunoască.
Da. Dar am vrut să schimb asta și de asta am venit aici.
Pe măsură ce am vorbit cu toată lumea despre tot felul de lucruri,
în mod normal mi-am…
Da.
Mi-am dat seama că o persoană anume vreau să o cunosc mai bine.
Și pentru prima dată după foarte mult timp…
mi-am dorit să cunosc mai bine acea persoană.
Și voiam ca acea persoană să mă cunoască mai bine pe mine.
N-o să uit niciodată
relația mea anterioară.
E o amintire minunată.
Dar e de domeniul trecutului.
Încă o consider o amintire minunată,
dar acum îmi doresc cu adevărat să creez amintiri noi cu altcineva.
Cred că ăsta e meritul vostru, al tuturor celor nouă,
și ale celor două luni minunate, în care am vorbim, am râs și am plâns.
Așa că vreau să vă mulțumesc tuturor.
Minunat!
- Oare ce părere are despre asta? - Da.
- Cireșii înfloriți! - Da.
Înfloresc.
- Ce drăguț! - E minunat!
- Da! - E primăvară.
- S-a schimbat anotimpul. - Da, zăpada s-a topit.
Cireșii înfloresc.
Iza-Will și Kazuyuki, avem un cadou pentru voi.
Am venit aici ca niște muguri, care la final au înflorit.
Ce drăguț! E adorabil!
E foarte drăguț!
La revedere!
Pe curând!
Ne vedem!
Pa-pa!
- Sper să ne vedem curând! - Da.
- Aveți grijă! - Pa!
- Pa-pa! - Pa-pa!
Ce cină minunată!
Chiar a fost.
Au venit William și Izaya.
A venit și Kazu. Ce m-am bucurat!
A fost uimitor cum a prins din nou viață povestea de dragoste a lui Kazu.
- Nu credeam că e posibil. - Doar în cărți.
- Dar uite că e posibil! - Se întâmplă.
Au avut 15 ani minunați.
Da. Și a venit în Camera Verde ca să treacă peste despărțire.
A ținut un jurnal ca să-și analizeze relația,
și-a amintit detaliile, și-a limpezit gândurile
și s-a întors la fostul iubit.
Probabil n-ar fi analizat totul atât de atent dacă n-ar fi fost aici.
Mai ales că și muncea.
Da. Și-a înfruntat sentimentele și a găsit răspunsul în sine.
- Cred că a însemnat mult pentru el. - Ce minunat!
Iar Izaya și William încă poartă discuții.
- Au ședințe. - Da, încă mai au.
Mai faci după ce te cuplezi?
- Ședințele nu se sfârșesc niciodată. - Niciodată?
Trebuie să ai ședințe zilnice
ca să faci ajustările necesare unui viitor mai bun.
- Dar după un anumit moment… - Nu e suficient?
Crezi că ai urcat cel mai mare munte, dar apare altul și mai mare.
- Nu trecem toți prin asta? - Și când putem lua o pauză?
Totuși, William a spus că și-a găsit iubirea.
Da, așa e.
Probabil că au o chimie bună când au aceste discuții.
Jobu a fost adorabil când a lăcrimat, nu?
Oare Taeheon a văzut?
Sunt curioasă la ce se gândea Taeheon.
TE AȘTEPT AFARĂ, ÎN FAȚA LOGOULUI CAMERA VERDE
- Ai venit. - Da.
Hai să ne întoarcem cu gândul la ce-am trăit la Lacul Akan!
Vino să ne plimbăm!
Să mergem!
CAMERA VERDE
E nostalgic, nu?
Da, e.
- Mai știi prima noastră întâlnire? - Da.
Ningea puternic, iar aici era polei.
- Era foarte alunecos. - Eu chiar am alunecat.
- Totul s-a schimbat. - Da.
Și ne-am făcut…
cadouri.
Ce amintiri!
Aici e!
Ce nostalgic!
Aici am fost pentru prima data cu rulota cu cafea.
Mai ții minte?
- Era frig. - Era foarte frig în ziua aia.
- Eu te-am ales atunci. - Da, am fost ales.
Am avut emoții în acea dimineață. Așa a început totul.
Dar ne-am simțit bine.
- Ce nostalgic! - Nu?
Le-a luat două luni ca să ajungă în punctul ăsta.
Parcă ar fi…
un loc complet nou.
Da, sentimentele noastre s-au schimbat, iar peisajul e altul.
N-am crezut c-o să apari în Camera Verde.
A fost o surpriză.
Dacă nu ne întâlneam atunci, oare am mai fi avut ocazia?
Cine știe?
Poate că viețile noastre ar fi fost diferite.
E un ciudat, nu?
Cum funcționează viața.
Poți să te așezi dincolo.
Hai să stăm puțin de vorbă!
Așa… Ce întuneric e!
Cum vezi ultimele două luni?
Stai mult pe gânduri.
- Nu știu, îmi pare rău. - Ce?
Cât despre mine, te cunoșteam…
de dinainte să ajung în Camera Verde.
Dar cred că l-am cunoscut pe adevăratul Huwei
când te-am ales să ieșim cu rulota cu cafea.
Putem spune că ne-am întâlnit cu adevărat
în clipa în care am întors plăcuța cu numele tău.
E ca și cum soarta ne-ar fi adus împreună aici.
Asta am crezut în prima zi în care ai apărut.
Apoi am fost la Niseko, nu?
Atunci au început să se amplifice sentimentele mele.
A fost gelozie?
Da. Nu voiam ca cineva să te ia de lângă mine.
Da…
Când am ieșit a doua oară cu rulota cu cafea
și ți-am spus că încă nu am un răspuns,
am rămas puțin pe gânduri.
Mi-am dat seama că aș fi trist dacă ai pleca altundeva.
Mi-am dat seama că aș fi trist.
Mi-am zis:
„Asta înseamnă că-l plac? Oare îl plac?”
Așa că atunci când m-am întors la Kasai, la ceremonia de deschidere,
m-am gândit la ce m-ar face fericit.
De-asta m-am gândit să fac acele căni.
M-am bucurat mult.
A fost o adevărată surpriză.
Am fost foarte emoționat când ai făcut acel gest pentru mine.
Am fost fericit în acea clipă.
E o amintire pe care o s-o prețuiesc pentru tot restul vieții mele.
Când mi-ai vorbit despre familia ta și despre dezvăluirea orientării sexuale
și am povestit despre acele lucruri…
mi-am dorit să fiu alături de tine.
Și…
În curând o să părăsim Camera Verde
și probabil că n-o să ne mai vedem zilnic.
S-ar putea să existe și momente când o să ne enervăm.
Dar, după ce am petrecut două luni împreună în acest mod,
după ce ne-am privit atent în ochi, am povestit și ne-am creat amintiri…
am senzația că putem trece peste orice.
Mai știi când am fost la baie de picioare și m-ai întrebat
ce fel de relație îmi doresc?
Mi-ai spus că te temi că nu o să te ridici la nivelul așteptărilor mele, nu?
Dar nu trebuie să-ți faci griji pentru asta.
Atâta timp cât ești…
alături de mine, sunt fericit.
Așa că…
Vrei…
să fii primul meu…
iubit?
Voiam să te întreb eu asta.
Adică…
Hai, răspunde odată!
Îmi vine să plâng.
Da, hai să fim împreună…
Probabil o să…
trecem prin multe, dar vreau să depășim problemele împreună.
Nu se poate! O să plâng. Stai puțin!
Nu mă pot opri din plâns. Dar sunt lacrimi de fericire.
Abia aștept.
E frig. Ne întoarcem?
Chiar e frig, nu?
E rece.
Să ne ținem de mână!
Ne-am simțit bine.
Da.
Timpul a trecut atât de repede.
M-am simțit atât de bine, încât cele două luni au trecut imediat.
Mi-am creat amintiri de neuitat, pe care o să le păstrez toată viața.
Sunt nespus de bucuros. Vă mulțumesc tuturor!
Așa cum știți cu toții,
eu sunt la a doua mea experiență în Camera Verde.
La început, eram foarte îngrijorat de felul în care urma să fiu primit.
Dar cele cinci săptămâni au fost intense și…
Da…
Aveam impresia că timpul trecea de două ori mai repede,
și, fără să-mi dau seama,
m-am integrat pentru a doua oară în Camera Verde.
Prin ceea ce am învățat de la fiecare dintre voi,
am ajuns să descopăr o parte din mine pe care nu o cunoșteam
și-am reușit să-mi înfrunt sentimentele.
Vă iubesc pe toți.
Și eu vreau să vă spun ceva tuturor.
Ieri, eu și Huwei
am depănat amintiri.
Ei bine, întâlnirea cu Huwei…
Când am ieșit prima dată cu rulota cu cafea…
Cu timpul, și Huwei a început să mă ia în serios.
Nu mi-am deschis niciodată sufletul cu atâta sinceritate,
ca apoi să primesc un răspuns pe măsură.
Alături de el, am simțit că aș putea avea un partener pe viață.
Așa că ieri i-am spus oficial ce simt, iar acum suntem un cuplu.
- Ce? - Ce?
- Serios? - Felicitări!
Nici nu mi-am dat seama. Mă bucur!
Bomi mi-a spus ieri ce simte, iar eu i-am răspuns sincer.
Așa am simțit fiindcă…
Când am fost la Sapporo,
cuvintele lui Bomi m-au impresionat.
A spus că îl preocupă mai mult ce o să urmeze după finalul emisiunii.
A spus că acela e adevăratul început.
Și exact așa ceva voiam să aud.
Probabil că în viitor o să ne împiedicăm de multe ori,
însă, chiar și așa,
sper că pot fi alături de Bomi.
Tocmai de asta…
Bomi înseamnă enorm pentru mine, dar, în același timp,
fiecare dintre voi îmi e foarte drag și apropiat sufletului meu.
Așa că orice s-ar întâmpla în viitor,
sper să ne putem ajuta reciproc.
Cred că ăsta e punctul de plecare.
Așa că vreau…
să vă mulțumesc mult.
Noi o să plecăm acum.
Bine.
Taeheon.
Sunt mândru de tine.
Să fiți fericiți împreună!
Îmi vine să plâng!
Mulțumesc, Hiroya!
Tu m-ai făcut să mă simt bine.
M-am bucurat mult de tot când mi-ai spus ce simți.
Îți țin pumnii.
- Și eu. - Te iubesc!
- Mulțumesc! - Mulțumesc!
- Mulțumesc, Taeheon! - Mulțumesc!
Sunt mândru de tine.
Îți doresc numai bine!
Poți să mă cauți oricând. Și eu o să-ți cer sfatul.
- Hai să ne revedem! - Mersi!
- Ai grijă! - Da.
- Fetele mele. - Fetele.
- Fetele… - Da, fetele.
Așa…
- Trebuie să ne revedem. - Da.
- Mă bucur pentru tine. - Mulțumesc!
- Mulțumesc mult. - Multă baftă!
Mulțumesc!
Nu cred că am mai râs atât de mult. Mi-ai adus foarte multă bucurie, Tomoaki.
Felicitări!
- Mulțumim! - Felicitări!
Pe curând!
- Pa-pa! - Pa-pa!
Îți face rău la inimă, nu?
Rămas-bun!
Ne ținem de mână?
Nu se poate!
- A fost minunat! - A fost…
A fost grozav!
Toți au construit relații atât de frumoase.
Plimbarea lui Bomi și Huwei, când au depănat amintiri…
Ce momente minunate îți oferă viața!
Da.
Și noi ne-am amintit câte momente frumoase au fost, nu?
Faza cu urechea.
- A fost tare! - Foarte tare! Mi-a plăcut mult!
- Acolo a început totul. - S-a schimbat ceva acolo.
„Mi-am dorit să fiu alături de tine.”
Ce replică fantastică!
„Voiam să te întreb eu asta.”
Ăsta e romantismul, nu?
Îți amintești, tinere? Ăsta e romantismul.
Să-mi amintesc? Poate nici n-am știut.
- N-am știut ce e romantismul. - Înțeleg.
Se pare că eu sunt următorul
care o să părăsească Camera Verde.
Da.
Până acum, în viața mea,
mi-a fost frică să nu sufăr într-o relație,
fie că e una de iubire sau de prietenie.
Îmi doream foarte mult să nu fiu respins.
Așa că mi-am trăit viața având grijă să nu mă apropii prea mult de cineva.
Dar, după ce am venit aici,
am aflat că fiecare persoană are propriile probleme
și a trecut prin diferite experiențe.
Toate astea mi-au dat mult curaj.
Dacă nu aș fi venit aici,
sigur nu m-aș fi gândit să-mi dezvălui orientarea sexuală.
Dar prezența mea aici
mi-a dat curajul necesar ca să le scriu părinților mei o scrisoare.
Poate că această scrisoare
o să reușească
să le ofere și altora speranță sau curaj.
O să-mi ia ceva timp, dar vă rog să-mi permiteți să o citesc cu voce tare.
Hai să o auzim!
„Dragă mamă și tată, îmi pare rău pentru această scrisoare neașteptată.
Am pus mâna pe pix, fiindcă vreau neapărat să vă spun ceva.
Sunt gay.
Sunt un bărbat care e atras de alți bărbați.
Nu e vina nimănui și nu a fost provocat de nimic anume.
Așa cum tata s-a îndrăgostit de mama,
și eu, în mod firesc, sunt atras de oameni.
Doar că acei oameni sunt, întâmplător, de același gen ca mine.
Pentru mine, lucrurile sunt simple.
Știu că sunt gay încă de când eram mic.
Dar voi doi ați spus mereu
că, atâta timp cât sunt sănătos și normal, asta e tot ce contează.
Îmi părea atât de rău că nu eram «normal» în felul în care vă doreați să fiu
și mi-am trăit viața crezând că, dacă păstrez asta doar pentru mine,
familia noastră o să fie fericită.
Dar, pe măsură ce am crescut, de fiecare dată când reveneam acasă,
observam că voi doi păreați tot mai fragili.
Și mi-am dat seama că nu mai aveam mult timp ca familie.
Așa că am început să mă întreb dacă e corect să păstrez secretul ăsta.
Prin urmare, m-am decis să vă spun că sunt gay.
Amândoi v-ați sacrificat viața ca să mă creșteți,
iar acum ar părea că sunt nerecunoscător.
Am fost îngrozit de gândul că s-ar putea să nu mă iertați.
Dar apoi am întâlnit nouă prieteni.
Aveau vârste, naționalități și povești de viață diferite.
Am râs și am plâns împreună, am trăit multe experiențe
și am învățat, și am crescut împreună.
Dacă nu i-aș fi întâlnit, aș fi continuat să fug toată viața
și nu aș fi fost în stare să scriu scrisoarea asta.
Tată, tu mereu ai fost ocupat cu munca încă de când eram copil.
Plecai dimineața și te întorceai seara târziu.
Erai sever și mereu furios, așa că te-am urât când eram mic.
Dar când am devenit adult și am început să lucrez și eu zilnic,
în sfârșit, mi-am dat seama de puterea și măreția ta.
Acum te respect din toată inima.
Mamă, te iubesc pentru bunătatea ta
și fac tot posibilul, în felul meu, să fiu bun cu ceilalți.
Îți mulțumesc că m-ai născut și că m-ai crescut cu atâta dragoste.
Vreau să înțelegi ce înseamnă pentru mine fericirea firească,
chiar dacă e puțin diferită de cea a celorlalți.
Iar dacă o să mă puteți ierta,
vreau să mergem prin viață împreună, ca o familie.
Vă mulțumesc mult pentru tot, Cu drag, Tomoaki.”
Sigur o să înțeleagă.
- Mulțumesc! Scuze că a durat așa mult. - Nu, e în regulă.
Îți mulțumim că ne-ai citit-o.
Mulțumim!
Îmi dați o îmbrățișare înainte să plec?
Mulțumesc!
Ai fost cel mai vesel dintre noi și ne-ai făcut mereu să zâmbim.
Mulțumesc!
Eu îți mulțumesc.
- Nu te da bătut. - Nu.
- Ești bine, Ryuki? Baftă! - Sunt bine.
- O să trecem și peste asta. - Da.
- O să reușești și tu. - Da.
- Mulțumesc! - Mersi!
Știu că e greu, dar…
O să fiu bine.
Tomoaki…
Mulțumesc!
Mulțumesc că m-ai ales să mergem cu rulota.
- Îmi pare rău. - E-n regulă.
Mulțumesc!
- Baftă! - Baftă!
- Mulțumesc! - Mulțumim!
Să nu mă uitați!
Aș vrea, dar nu pot.
Altfel vin eu la ușa ta.
Pa-pa!
M-am lovit de ceva.
E zgomotos până-n ultima clipă.
- A fost emoționant. - Ce scrisoare minunată!
Când a sosit aici...
- Era foarte sensibil. - Apoi a devenit sufletul petrecerii.
Da.
A putut să-și scrie scrisoarea.
- S-a luminat la față. - E important.
Fie că o faci în scris sau într-o conversație,
e foarte important să-ți exprimi recunoștința și sentimentele.
E important.
Bun…
O să plec eu.
Am venit aici
fiindcă relația mea anterioară mi-a produs multă suferință.
Nu mai puteam avea încredere în nimeni
și nu mai puteam merge mai departe.
Dar apoi am venit aici și i-am văzut pe Izaya și pe William
cum își cultivă dragostea unul față de celălalt.
Iar ceilalți vorbeau despre ce simt,
despre probleme sau despre cum văd ei iubirea.
Deși nu mi-am găsit iubirea,
mi-am dat seama că nu toți oamenii sunt groaznici.
Am simțit asta cu adevărat după ce v-am cunoscut pe toți.
Foarte bine.
Acum cred că pot face pasul spre o relație nouă.
Mă bucur!
- Acum pot accepta iubirea. - Foarte bine.
Cât despre dezvăluirea orientării…
Inițial, n-am simțit nevoia să vorbesc despre asta cu voi.
Nu vedeam rostul.
Dar după ce am ieșit cu rulota cu Jobu, am simțit că pot deschide subiectul.
După ce am discutat, mi-am dat seama că și alții au problema asta.
Iar când mama lui Jobu ne-a adus oden și alte bunătăți,
am văzut că există iubire și după ce părinții află.
Hiroya și Jobu mi-au arătat asta.
Așa că mă bucur că plec.
Știu că sună ciudat, dar chiar mă bucur că plec.
Însă sunt curios cum o să reacționeze tatăl meu.
Acum văd dezvăluirea orientării sexuale într-o lumină pozitivă.
Și, chiar dacă n-o să iasă cum îmi doresc,
o să vă am pe voi toți aproape.
Așa că am încredere
că pot să-i spun tatălui meu cu mândrie cine sunt cu adevărat.
Ai devenit mai puternic. Ai crescut.
Da.
O să lupt mereu!
Mulțumesc!
Mult noroc!
Frățiorul nostru…
M-au surprins cât de pline de speranță au fost cuvintele tale de despărțire.
- Serios? - Da.
Ești complet diferit față de cum erai când ai venit aici.
Da.
O să vă țin la curent.
- Să mă întrebi și pe mine dacă am iubit. - Sigur.
- Pa-pa! - Ai grijă!
- Nu vreau. - „Nu vreau.”
Baftă, Ryu!
- Pa! - Pa!
Vă iubesc!
- Ce drăguț! - Ce drăguț!
Și noi te iubim.
- Ce drăguț! - Lovitura decisivă!
Deși e foarte tânăr, Ryuki a suferit mult din dragoste.
Situația familială îl ținea pe loc, dar s-a schimbat.
Cred că posibilitatea de a avea unde să meargă
dacă lucrurile nu decurg așa cum speră,
e o adevărată comoară pentru Ryuki.
Încrederea de a vorbi cu mândrie cu tatăl lui
e cea mai de preț comoară pe care a găsit-o acolo.
Se pare că e rândul meu.
Dar…
Mă simt renăscut și liber.
- Da. - Da.
Au fost două luni în care m-am simțit foarte bine.
Am decis să vin în emisiune ca să spun cu sinceritate ceea ce simt.
M-am străduit enorm, așa cum am știut eu mai bine.
Și am fost înconjurat de prieteni.
Abia aștept să văd ce-mi rezervă viața.
Așa că vreau să vă mulțumesc tuturor și să plec de aici cu zâmbetul pe față.
- Ce zâmbet frumos! - Da.
Acum că doar voi doi ați mai rămas,
vreau să vă urez multă baftă și, orice s-ar întâmpla,
o să vă fiu mereu alături.
Bun…
- Mulțumesc! - Mulțumesc!
- Ce slab ești! - Taci!
Mulțumesc!
- Ne-am simțit bine. - Da.
- Pe curând! - Pe curând! Mulțumesc!
Vă iubesc!
Așa! Îl copiezi pe Ryuki.
- Mulțumesc! - Mulțumesc!
Pa-pa!
Acum chiar radiază.
Arată mult mai bine.
Cred că Hiroya va cunoaște acum o persoană minunată.
- Da. - Cred că da.
Nu știe foarte bine să-și exprime sentimentele,
dar ține cu adevărat la oameni și la prietenii lui.
E un om bun.
Mă bucur că s-a văzut asta.
Cred că Hiroya a dobândit încredere.
Va putea construi relații autentice și în alte comunități.
Mă face să nu renunț nici eu la relații.
E foarte ușor să rupi legătura cu oamenii, atunci când devin o povară
și să cauți altă comunitate.
Acum înțeleg cât de minunat e să fii conectat cu alți oameni.
Vreau să-ți spun ceva.
Te rog!
M-ai ales încă din prima zi.
Și m-ai ales de două ori să ieșim cu rulota cu cafea.
Sincer să fiu, la început…
eram în gardă.
Tocmai ne cunoscusem,
dar tu ai scris în scrisoarea ta că erai atras de mine.
M-am temut că, dacă-ți arăt o altă latură de-a mea,
s-ar putea să nu ai aceleași sentimente față de mine.
Nu voiam să te dezamăgesc.
Dar, în tot acest timp, nu știu când s-a întâmplat,
am ajuns să vreau să iau micul-dejun cu tine.
Când ieșeam cu rulota cu cafea, mă întrebam
ce ai mâncat la prânz și cum îți merge în acea zi.
Mă întrebam dacă ai dormit bine.
Am început să mă gândesc la tine din ce în ce mai mult.
Prima dată când am ieșit cu rulota, nu m-am distrat deloc.
Așa că am crezut că nu voi avea niciodată genul ăsta de relație cu tine.
De-asta, la început, n-am vrut să accept ceea ce simțeam pentru tine.
Dar când am început să simt ceva, am plecat în prima excursie la Sapporo.
Și te-am ales pe tine. Pentru că…
nu mă descurcam fără tine.
- Ce? - Da.
Simțeam că voiam să te iau cu mine.
A urmat și acea întâlnire, apoi am rămas împreună peste noapte.
Atunci am început,
sincer vorbind, să mă îndoiesc și mai mult de relația noastră.
Voiam să discutăm multe lucruri, dar într-un alt context.
Însă nu a ieșit așa cum mi-am dorit.
Dar cu cât petreceam mai mult timp doar noi doi,
cu atât eram mai trist când nu eram împreună
și ajunsesem să-mi fie dor de tine.
Când mâncam cu ceilalți, iar tu nu erai acolo,
mă simțeam singur și voiam să împart mâncarea delicioasă cu tine.
Mi-am făcut griji pentru tine când te-a durut urechea.
M-am trezit că țin la tine.
Sincer să fiu, dacă m-ai întreba dacă am vorbit despre multe lucruri,
aș spune că nu prea.
Dar sunt curios
ce ne așteaptă mai departe și cum o să fii după ce plecăm.
Și vreau să mă cunoști mai bine.
E ultima noastră zi în Camera Verde.
Dar simt că nu trebuie să ne grăbim
și că putem discuta pe parcurs.
Sunt puțin mai optimist.
De exemplu…
Am obiceiul să spun „probabil”.
Da, dar…
Acum vreau să spun sincer ce simt.
Jobu…
te plac.
Nu știu de ce plâng, dar…
Mulțumesc!
Voiam să-ți spun asta zâmbind, dar…
- Nu-i nimic. - Da.
Și eu te plac, Taeheon.
Da.
Vreau să plecăm împreună de-aici.
Hai să plecăm împreună din Camera Verde!
- Da. - Da.
Da.
Sunt foarte bucuros.
Da. Sunt extrem de fericit gândindu-mă că pot crea amintiri noi alături de tine.
Și că, în sfârșit, pot fi eu însumi.
În ultimii ani,
n-am putut fi pe deplin eu însumi,
dar acum sunt optimist și fericit.
Mulțumesc!
Vino-ncoace!
Ce mult mă bucur!
- Mă bucur mult de tot! - Ce tare!
Bun…
Ce puțin am stat aici!
Suntem ultimii, nu?
E gol.
Ne-am simțit bine.
- Nu-i așa? - Ba da.
Ai grijă!
Se sărută din mers.
- Se sărută mult! - O să cădeți!
Ești adorabil!
N-O SĂ UIT ACESTE ZILE ȘI CE AM SIMȚIT PENTRU VOI
RĂMAS-BUN! NE REVEDEM CÂNDVA! HIROYA
A fost minunat!
A fost cu adevărat minunat. Am inima plină.
Măi să fie!
Ce emisiune minunată!
Ce conținut grozav!
- E grozav, nu? - Chiar e.
Taeheon a plâns în fața lui Jobu.
M-am emoționat.
- Și eu. - Te înțeleg.
Lacrimile lui Taeheon au arătat
că inima a fost mai puternică decât rațiunea.
- Ce frumos! - Bine spus, domnișoară!
Bine spus!
Inima a fost mai tare decât rațiunea.
Îi place să gândească.
„De ce? La ce te gândești? Vreau să știu mai multe.”
Adună informații și analizează totul înainte să cadă pradă emoțiilor.
Dar, înainte să înțeleagă totul rațional,
sentimentele au scăpat deja de sub control.
Vorbești despre tine!
Lasă-ți inima liberă!
- Da! - Las-o liberă!
- Lasă-ți inima liberă! - Uită de logică.
Am învățat că e important să-ți lași inima liberă.
Am văzut cu propriii ochi.
- Da. - Da.
Așa e.
În aceste două luni, toată lumea s-a maturizat și s-a schimbat.
S-a văzut pe fețele lor că au devenit mai încrezători.
Chiar te poți schimba în două luni.
Pentru unii, a fost un adevărat imbold să-și asume orientarea sexuală.
Alții, cum e Kazu, s-au întors la foștii parteneri,
ori și-au găsit iubirea.
Toți au avut parte de transformări uimitoare, au crescut
și au trecut prin momente de cotitură.
E de-a dreptul extraordinar.
Fie că a fost vorba de prietenie, de dragoste sau de relații în general,
toți au fost sinceri.
Oamenii sunt motivați de dorința de a înfrunta lucrurile direct.
Când o să fiu în impas, o să revăd sezonul ăsta.
- Da. Așa e. - Acum mi-am dat seama.
Cel mai bine e să fii sincer.
Da, așa e.
Vă mulțumesc tuturor.
Vă mulțumesc pentru prezență!
M-am simțit bine alături de voi.
- Și eu. - Mă bucur că ne-am întâlnit.
O să plec eu primul.
Stai!
Subtitrarea: Marius Sechea