-Stelt. -Hur är det med dem?
Ska de inte prata?
Seriöst?
Kan vi prata lite? Det är mörkt, men kan vi prata?
Jag vill inte avsluta dagen så här.
-Prata då. -Okej.
Samtalet om att komma ut…
Det gjorde mig väldigt obekväm.
Det var jobbigt att lyssna så länge så jag ville bara ta lite frisk luft.
Min situation är olik alla andras.
Mina föräldrar skulle nog aldrig säga nåt negativt om att jag är gay.
Det kändes som om allt jag kunde bidra med skulle låta oansvarigt.
Var det därför?
Ja.
-Då borde du ha sagt det. -Förlåt.
Jag tycker inte att vår relation är som de andras.
Därför vill jag att du pratar med mig om allt sånt här.
Uttryck dina tankar med ord, annars kan jag inte veta.
Förlåt att jag inte berättade när du gick efter mig.
-Bra. -Av Jobu också.
Hur var de morgonen efter?
-Oj. -Nämen.
-Va? -Vad i…
-De hånglar! -Va?
Vad i helsike?
Bråket fick känslorna att bli mer intensiva!
God morgon.
Om det var en sak jag inte fick göra så var det att höra hur Taeheon känner.
Jag hoppas att han säger nåt.
Jag vill lämna programmet med honom.
Efter att vi lämnat Gröna rummet är det mycket mer jag vill veta om honom
så jag vill ses och prata mer.
Därför vill jag lämna programmet med honom.
VISTELSEN I SAPPORO AVSLUTAS MED EN MIDDAG
-De ska klä upp sig! -Vad trevligt!
-Jag älskar det! -Jag älskar det här.
-Oj! -Jösses.
-Så stiliga! Alla är så gulliga! -Tjusiga.
För vår sista resa.
För vår sista kväll.
-Skål. -Skål!
-Skål!
-Va? Kan det vara… -Jag tror det!
De kommer!
Det är lite vemodigt.
Jag har saknat er!
-Det var länge sen. -Ja.
Hur mår ni?
-Jag har saknat dig också. -Detsamma!
Det var länge sen.
Vad stilig du är!
Det var alldeles för länge sen.
-Det var så länge sen! -Ni har inte förändrats ett dugg!
Här kommer han!
-Jajamän! -Kazu!
Varför skrattar alla nu?
Jag är här.
Jag har saknat dig!
Jag är tillbaka.
-Välkommen. -Det här är för roligt.
Vad är så roligt?
-Jag undrar hur det gick för Kazuyuki. -Jag med.
-Då var alla samlade. -Ja.
Säg "välkomna tillbaka".
-Vi är tillbaka. -Nej!
Skål då!
Skål! Det var länge sen!
-Det förtjänar en applåd. -Underbart.
Ni har inte bråkat?
-Det har vi. -Jag visste det!
Jag tänkte väl att ni bråkat.
-Som väntat. -Det kan jag tro.
Vi slutar inte diskutera saker förrän han är nöjd.
-Sant. -Du fattar, va?
Ja.
-Så de diskuterar fortfarande? -Som väntat!
Jag såg er.
När jag inte orkar mer blir han arg. "Varför är du trött?"
Ni kan föreställa er det, va?
-Vi är jämt tillsammans. -Är ni?
Dygnet runt.
-Men vi kommer bra överens. -Det ser jag. Som ni gjorde innan.
-Vad kul. -Stabila.
Stannar ni i Spanien?
I tre månader, sen åker vi till Australien om vi kan.
Men…
-Det låter bra. -Bra. Ja.
Du då, Kazuyuki?
-Jag är nyfiken! -Jag med!
Jag hälsade på hos honom
och sa att jag ville återuppta vårt förhållande.
Sen sa han: "Jag tänkte samma sak."
-Jaså minsann? -Oj.
Han kände exakt likadant.
-Det betyder… -Så?
Så?
Så vi beslutade att fortsätta vår resa.
Grattis.
-Underbart! -Toppen!
-Fantastiskt! -Vad kul.
-Grattis! -Man blir tårögd.
Han sa att det nog var en bra period för oss att lugna ner oss,
reflektera över det förflutna, och fundera på framtiden.
-Skål! -Skål!
För ett återupptaget förhållande.
-Toppen. -Grattis.
-Jag var nyfiken.
-Det går bra för oss. -Ja.
Men det här har jag verkligen saknat.
Jag såg fram emot att få träffa er alla igen.
Samma här.
Jag trodde inte att jag skulle bli så här tajt med alla.
När jag kom hit visste jag inte om allt skulle gå bra.
Jag trodde aldrig att det skulle ta emot så mycket att lämna er.
Då bara två dagar återstår vill jag veta vad ni är glada över att ni fått uppleva.
Jag reflekterade ju en del.
Och tack vare er återförenades jag med mitt ex.
Så jag är jätteglad att jag kom hit.
När jag kom hit och träffade alla för första gången
visste jag inte vilka känslor alla kommit hit med.
När jag hörde alla öppna upp om sina känslor
och fick höra om allas tankar och erfarenheter
kände jag att vi höll på att bli vänner, nåt jag inte känt på länge.
Och jag började långsamt skapa minnen med alla.
Jag kände mig genuint glad att jag valt att komma hit.
Och dessutom, mitt i allt det,
fann jag till och med nån jag älskar.
Jag undrar fortfarande om det är okej att jag är så lyckligt lottad.
Men jag är glad att jag kom hit.
Jag hoppas att vi kan förbli vänner.
-Du då, Jobu? -Visst ja.
Efter att jag gjorde slut med mitt ex
så var det den enda perioden i mitt liv där jag verkligen kände…
Det var väldigt svårt och jag var väldigt deprimerad.
Efter det slutade jag att försöka att faktiskt knyta an till andra
eller ens låta nån lära känna mig.
Men jag ville ändra på det, och därför kom jag hit.
I takt med att jag pratade med alla om en massa saker
började jag naturligt…
Jag fann att jag ville lära känna en viss person bättre.
Och för första gången på väldigt länge…
…ville jag lära känna den personen bättre.
Och att han också skulle lära känna mig bättre.
Jag kommer aldrig att glömma mitt förra förhållande.
Det är ett bra minne.
Men det ligger i det förflutna.
Det är ett bra minne
men nu vill jag skapa nya minnen med någon annan.
Jag tror att det är tack vare er nio.
Tack vare de här två månaderna där vi pratat, skrattat och gråtit ihop.
Så jag vill verkligen tacka er.
Jättefint.
-Jag undrar hur han tog det. -Ja.
Körsbärsträden.
De blommar.
-Så vackert. -Jättefina.
Det är vår.
-En ny årstid. -Snön har smält.
Körsbärsträden blommar.
Iza-Will och Kazuyuki, vi har en present till er.
Tanken är att vi kom hit som knoppar som sedan slog ut.
-Gullig. Supergullig. -Jättegullig.
-Adjö då. -På återseende.
-Adjö. -Vi ses.
Vi får träffas snart igen.
-Ta hand om er. -Hej då.
-Hej då.
-Vilken underbar middag. -Det var det verkligen.
William och Izaya kom.
Och Kazu. Jag blev så glad.
Det var fantastiskt hur Kazus förra förhållande fick liv igen.
-Det trodde jag inte var möjligt. -Bara i film och böcker.
-Men det kan faktiskt hända. -Ja!
-De 15 åren måste har varit fantastiska. -Ja!
Han kom till Gröna rummet för att kunna gå vidare.
Han förde dagbok för att reflektera över det,
mindes varenda detalj, redde ut sina tankar,
och gick tillbaka till sitt ex.
Annars hade han nog inte gått igenom en så grundlig process.
-Med jobbet och allt. -Ja.
Han konfronterade sina känslor och fann svaret däri.
Tiden här måste betyda mycket för honom.
Och Izaya och William har inte diskuterat färdigt.
De har fortfarande möten.
Har man det när man är ihop?
Det finns oändligt många möten att ha.
Man måste hålla möten var dag för att skapa en bättre framtid ihop.
-Men förr eller senare… -Räcker det inte?
När man bestiger en bergstopp gömmer sig ofta ännu en bakom den.
-Har inte alla upplevt det? -När får man ta en paus då?
Men William sa att han funnit nån han älskar.
De är nog kompatibla för såna diskussioner.
-Men vad gulligt att Jobu blev tårögd. -Jag undrar om det påverkade Taeheon.
-Jag undrar vad Taeheon tänkte. -Ja.
JAG VÄNTAR VID GRÖNA RUMMET-SKYLTEN
-Du kom. -Ja.
Vad sägs om att återuppleva minnena vid Akan-sjön?
Kom så tar vi en promenad.
Okej.
GRÖNA RUMMET
Nostalgisk, va?
Ja.
-Minns du vår första dejt? -Ja.
Det hade snöat mycket och här var isigt.
-Det var jättehalt här. -Jag stod på huvudet.
Det ser så annorlunda ut.
Och vi köpte…
…presenter åt varann.
Så nostalgiskt.
Här är det.
Nostalgiskt. Det var här vi jobbade i kaffebilen första gången. Minns du?
-Det var kallt. -Jättekallt.
-Dagen jag valde dig. -Dagen jag blev vald.
Jag var så nervös den morgonen. Det var så allt började.
Men det var kul.
-Så nostalgiskt. -Eller hur?
De behövde två hela månader för att komma så här långt.
Det känns som…
…en helt annan plats.
Ja, våra känslor är annorlunda och omgivningen är annorlunda.
Jag trodde aldrig att du skulle dyka upp i Gröna rummet.
Det var överraskande.
Jag undrar om vi nånsin hade träffats annars.
Vem vet.
Våra liv hade kanske sett annorlunda ut.
Konstig tanke, va?
Hur livet funkar.
Sätt du dig på andra sidan.
Jag vill prata lite.
Åhej.
Vad mörkt det är.
Vad tänker du om de gångna månaderna?
Du funderar verkligen.
-Jag vet inte. Förlåt. -Va?
Jag kände ju redan dig…
…innan jag kom till Gröna rummet.
Men jag träffade nog den sanne Huwei när jag valde dig för kaffebilen.
Jag tror att vi träffades på riktigt
ögonblicket då jag vände på din namnskylt.
Det var typ ödet att vi skulle träffas så här.
Det tänkte jag när du dök upp första dagen.
Sen åkte vi ju till Niseko.
Det var nog då mina känslor för dig tog fart.
Svartsjuka?
Jag ville inte att nån skulle stjäla dig.
Ja.
Andra gången vi jobbade i kaffebilen
och jag sa att jag fortfarande inte hade ett svar,
tänkte jag: "Vänta lite."
Jag insåg att jag skulle bli ledsen om du valde nån annan.
Jag insåg att jag skulle bli ledsen.
Jag tänkte:
"Innebär det att jag gillar honom?"
Så när jag åkte till Kansai för inträdesceremonin
funderade jag mycket på vad som skulle göra dig glad.
Det var då jag fick idén att göra muggarna.
Det gjorde mig jätteglad.
Det var typ: "Ta-da!"
Jag blev så rörd när du gjorde det för min skull.
Jag var så glad.
Det kommer jag aldrig att glömma.
När du berättade att du kommit ut och om din familj
och vi pratade om det…
Det fick mig att vilja vara vid din sida.
Och…
Vi ska ju snart lämna Gröna rummet och lär inte träffas varenda dag längre.
Kanske kommer vi till och med att irritera varann ibland.
Men efter att ha tillbringat två månader ihop
och på allvar ha bemött varann, pratat och skapat minnen…
…så känns det som om vi kan övervinna allt.
Så vid fotbadet, när du frågade mig:
"Vilken typ av relation vill du ha?"
Du var orolig för att du inte skulle leva upp till mina förväntningar.
Men du behöver inte oroa dig för det.
Så länge du är…
…vid min sida, så är jag lycklig.
Så…
Vill du…
…bli min första…
…pojkvän?
Jag ville fråga dig det.
Typ…
Svara nån gång!
Jag börjar snart gråta.
Ja, låt oss tillsammans…
Vi kommer nog att…
…stöta på en massa hinder, men jag vill övervinna dem med dig.
Åh nej, nu börjar jag gråta. Vänta lite.
Jag kan inte sluta gråta. Det är lyckotårar.
Jag ser fram emot det.
-Det är kallt. Ska vi gå tillbaka? -Visst är det?
Så kallt.
Låt oss hålla hand.
-Det var kul. -Ja.
Tiden gick så fort.
Det var så kul att jag inte insåg att två månader hade gått.
Jag har skapat minnen som jag aldrig kommer att glömma.
Jag är så glad. Tack, allihopa.
Som ni alla vet var det här min andra gång i Gröna rummet.
Till en början var jag orolig för hur jag skulle tas emot.
Men mina fem veckor här var intensiva och…
Tiden verkade gå dubbelt så snabbt,
vilket betyder att plötsligt
hade jag kommit tillrätta i Gröna rummet en andra gång.
Tack vare det jag lärt mig av alla här
fick jag träffa en version av mig själv jag inte visste fanns
och kunde även konfrontera mina egna känslor.
Jag älskar er.
Jag har en sak jag vill berätta.
Igår tog jag och Huwei
en liten nostalgitripp.
Att träffa Huwei…
Att jobba i kaffebilen första gången…
Med tiden började även Huwei att ta mig på allvar.
Jag har aldrig blottat mitt hjärta så uppriktigt för nån
och fått ett uppriktigt svar.
Jag kände att vi kunde ta oss an livet tillsammans.
Så igår berättade jag hur jag känner och nu är vi ett par.
-På riktigt? -Grattis!
Det gick friktionsfritt. Jag är glad för er skull!
Igår berättade Bomi hur han känner och jag ville bemöta det.
Jag kände så för…
När vi åkte till Sapporo
gjorde Bomis ord stort intryck på mig.
Han sa: "Jag ser mer fram emot vad som väntar efter att vi åkt härifrån."
"Jag tror att det blir det verkliga startskottet."
Jag längtade efter att höra det.
Vi kommer säkert att ha många motgångar
men trots det hoppas jag kunna vara en stöttepelare för Bomi.
Därför…
…är Bomi väldigt speciell för mig, och samtidigt
är alla andra så kärleksfulla och mig så kära.
Så oavsett vad som händer i framtiden
hoppas jag att vi alla hjälper varann.
Jag tror att det här är början.
Så jag vill verkligen…
…tacka er.
Vi ska lämna er nu.
Okej.
-Taeheon. -Jag är stolt över er.
-Var lyckliga tillsammans. -Du gör mig tårögd.
Tack, Hiroya.
Jag hade kul här tack vare dig.
Du gjorde mig jätteglad när du berättade hur du kände.
Jag hejar på dig.
-Och jag på dig. -Älskar dig.
-Tack. -Tack.
-Tack till dig också, Taeheon. -Tack.
Jag är så stolt över dig.
Jag hejar på dig. Hör av dig när som. Jag ber dig om råd också.
-På återseende. -Tack.
Ta hand om dig.
-Tjejer. -Tjejer.
-Tjejer! -Tjejer
Alltså…
-Vi får ha fler tjejträffar. -Ja.
Grattis. Jag är glad för er skull.
-Tack så mycket. -Jag hejar på dig.
Tack.
Jag tror inte att jag nånsin skrattat så mycket.
Du har gett mig mycket glädje, Tomoaki.
Grattis.
-Tack. -Grattis.
Vi ses.
-Hej då. -Hej då.
Det här tär på hjärtat.
Vi ses.
Ska vi hålla hand?
Det var så fint.
De har byggt så fina relationer.
Men Bomis och Huweis nostalgitripp…
Vem anade att livet kunde bjuda på sånt?
Ja.
Vi fick också blicka tillbaka ihop, men mycket har hänt.
-Örongrejen. -Ja.
-Det var toppen! -Jag älskade det.
-Det var typ där det började. -Nåt hände då.
"Det fick mig att vilja vara vid din sida."
Vilken fantastisk replik!
Pang!
"Jag ville fråga dig det."
Så det här är romantik?
Minns du, unge man? Det här är romantik.
Om jag minns? Jag har kanske aldrig upplevt det.
-Vad romantik är. -Jag förstår.
Då tror jag att jag är näste man
att glatt ge mig av och lämna Gröna rummet.
Okej.
Hittills i livet har jag varit jätterädd för att såras i relationer,
vare sig vänskapliga eller romantiska.
Jag ville verkligen inte att nån skulle tycka illa om mig.
Så jag levde mitt liv utan att komma någon nära.
Men efter att ha kommit hit
har jag lärt mig att alla har saker de kämpar med
och olika livserfarenheter.
Det gav mig verkligen mod.
Om jag inte hade kommit hit
skulle jag aldrig ha övervägt att komma ut.
Tack vare det
kunde jag förmå mig själv att skriva ett brev till mina föräldrar.
Kanske kan brevet jag skrev
ge hopp eller mod till någon annan.
Det kommer att ta en stund, men får jag snälla läsa upp det?
Låt höra.
"Kära mamma och pappa, ursäkta mitt plötsliga brev."
"Jag har en sak jag verkligen vill berätta."
"Jag är gay. Jag attraheras av andra män."
"Det är ingens fel och inget har orsakat det."
"Så som du, pappa, föll för mamma, attraheras jag också av människor."
"De råkar bara vara av samma kön."
"För mig är det inte konstigare än så."
"Jag har vetat att jag är gay sen jag var liten."
"Men ni har alltid sagt
att så länge jag är frisk och normal så är allt annat oviktigt."
"Jag är bara så ledsen för att jag inte är 'normal' på det sätt ni väntade er."
"Jag har levt mitt liv i tron att om jag höll det hemligt
skulle det göra familjen lycklig."
"Men när jag blev äldre
verkade ni ha krympt lite var gång jag hälsade på."
"Jag insåg att vi inte hade så mycket tid kvar som familj."
"Jag började ifrågasätta om det var rätt att hålla det hemligt
och beslutade att berätta att jag är gay."
"Ni offrade era liv för att uppfostra mig och det här kan verka otacksamt."
"Tanken att vi inte skulle förlåta mig skrämde mig verkligen."
"Men sen träffade jag nio nya vänner."
"Deras åldrar, nationaliteter och bakgrunder var alla olika."
"Vi skrattade och grät tillsammans, delade många erfarenheter,
lärde oss nya saker och växte som personer."
"Hade jag inte träffat dem skulle jag ha undvikit det här för evigt."
"Jag hade inte heller kunnat skriva det här brevet."
"Pappa, du har haft fullt upp med jobbet sen jag var barn."
"Du var borta från tidig morgon till sen kväll."
"Du var sträng och jämt arg, så jag hatade dig som barn."
"Men när jag blev vuxen och själv började jobba var dag
insåg jag till slut hur stark och fantastisk du är."
"Nu hyser jag djup respekt för dig."
"Mamma, jag älskar dig för att du är så snäll
och jag gör mitt bästa för att vara snäll mot andra på mitt sätt."
"Tack för att du födde mig och uppfostrade mig med så mycket kärlek."
"Jag vill att du ska förstå vad lycka innebär för mig
även om den är lite annorlunda än andras."
"Och om ni kan förlåta mig
vill jag gå genom livet med er som en familj igen."
"Tack så mycket för allting. Kram, Tomoaki."
De kommer att förstå.
-Tack för att ni lyssnade. -Ingen orsak.
-Tack för att du läste upp det. -Tack.
Får jag en kram innan jag går?
Tack.
Du var den livligaste av oss alla och fick alltid alla att le.
-Tack. -Tack själv.
Kämpa på.
-Allt väl, Ryuki? Lycka till. -Jadå.
-Lycka till med att komma ut. -Detsamma.
-Tack. -Tack.
-Jag vet att det är svårt, men… -Det ordnar sig.
Tomoaki…
Tack.
Tack för att du valde mig för kaffebilen.
-Jag är ledsen. -Det är okej.
Tack.
-Lycka till. -Du med.
-Tack! -Tack.
-Glöm mig inte. -Jag hade gärna, men kan inte.
-Glömmer ni mig så kommer jag hem till er! -Hej då.
Jag fastnade på nåt.
Högljudd in i det sista.
-Det var lite överväldigande. -Ett underbart brev.
Särskilt när han först anlände…
-Han var väldigt känslig. -Sen blev han festens mittpunkt.
Ja.
Nu kan han skriva såna brev.
-Vilken min han hade. -Det är viktigt.
Vare sig det är i brevform eller i ett samtal
är det jätteviktigt att uttrycka sin tacksamhet och sina känslor.
Det är det.
Då så…
Min tur att gå.
Jag kom hit för att jag haft en tuff upplevelse i min förra relation.
Jag kunde inte lita på nån längre.
Och jag kunde inte gå vidare till en ny relation.
Men efter att jag kom hit
såg jag Izaya och William verkligen vårda sin kärlek för varann
och hörde er prata om vilka ni gillade,
vad ni kämpade med och era egna syner på romantik.
Även om jag inte själv fann romantik här
lyckades jag inse att inte alla människor är hemska.
Det kände jag efter att jag träffat alla här.
Vad bra.
Jag tror att jag är redo för ett nytt förhållande.
Vad kul att höra.
-Jag är redo för romantik igen. -Bra.
Och vad gäller att komma ut…
Först kände jag inte för att diskutera det med er.
Jag såg ingen poäng med det.
Men efter att ha jobbat med Jobu kände jag mig redo att försöka.
Efter att ha pratat om det insåg jag att jag inte var ensam i det.
Och när Jobus mamma kom med mat
såg jag att kärlek är möjligt även efter att man kommit ut.
Både Hiroyas och Jobus fall visade det.
Så jag ser fram emot att åka hem.
Jag vet att det låter konstigt
men jag är nyfiken på vilka reaktioner jag får.
Jag har fått ett positivt perspektiv på att komma ut.
Och även om det inte går som jag hoppas…
…kommer jag fortfarande att ha er.
Så jag tror
att jag med stolthet kan berätta för min pappa.
-Du har blivit starkare och vuxit. -Ja.
Jag ska göra mitt bästa.
-Tack. -Jag hejar på dig.
Vår lillebror.
Dina avskedsord var så positiva att jag blev förvånad.
-Blev du? -Ja.
Du har förändrats helt sen du kom hit.
Jag håller er uppdaterade.
-Se till att fråga om mitt kärleksliv med. -Självklart.
-Vi ses. -Ta hand om dig.
-Jag vill inte. -"Jag vill inte."
Lycka till, Ryu!
-Hej då. -Hej då.
Älskar er!
-Så gullig! -Det var gulligt!
-Vi älskar dig med. -Så gulligt.
Ryuki är jätteung och har också sårats djupt i kärlek.
Det var delvis familjesituationen som hämmade honom, men han har förändrats.
Att ha en plats dit han kan återvända om saker och ting inte går som han hoppas
är enormt värdefullt för Ryuki.
Självförtroendet att komma ut med stolthet är det största han fått i Gröna rummet.
Då så.
Då är det väl min tur.
Men… Jag känner mig så klartänkt och fri nu.
Jag hade…två riktigt roliga månader.
Efter att jag valde att komma hit och vara uppriktig med mina känslor…
Jag jobbade hårt på det.
Och fick vänner som mötte mig.
Jag ser verkligen fram emot vad som väntar.
Så jag vill tacka alla och lämna den här platsen med ett leende.
-Ett bra leende. -Ja!
Nu när det bara är ni två kvar
vill jag säga att jag hejar på er, och oavsett hur det går
så stöttar jag er.
Då så.
-Tack. -Tack.
-Vad smal du är. -Käften.
Tack.
-Vi hade kul. -Ja.
-Vi ses. Tack. -Ses. Tack.
-Älskar er. -Där kom det! Du härmar Ryuki.
-Tack! -Tack.
Hej då.
Det strålar om honom.
Han ser så mycket gladare ut.
Hiroya kommer nog att träffa någon underbar efter det här.
Han är bara inte så bra på att uttrycka sina känslor.
Men han bryr sig verkligen om folk och sina vänner.
-Godhjärtad. -Jag är glad att det kom fram till slut.
Det här har stärkt Hiroyas självförtroende.
Han kommer att kunna bygga relationer även inom andra gemenskaper.
Det gav mig nytt hopp om relationer.
Det så lätt att kapa kontakten med folk om de blir jobbiga och gå vidare.
Det visade hur fint det är att ha relationer med andra.
Jag har en sak jag vill säga.
Varsågod.
Min första dag här skrev du ett brev till mig.
Och du valde mig för kaffebilen en andra gång.
Ärligt talat var jag till en början…
…försiktig runt dig.
Vi hade nyss träffats
men du skrev i brevet att du drogs till mig.
Jag var rädd att om jag visade en annan sida av mig själv
skulle du kanske inte känna likadant.
Jag ville inte göra dig besviken.
Men mitt i allt det, jag vet inte exakt när,
började jag vilja äta frukost med dig.
När jag jobbade i kaffebilen brukade jag undra
vad du ätit till lunch och hur din dag var.
Jag undrade om du sovit bra natten innan.
Jag fann att jag tänkte mer och mer på dig.
Första gången i kaffebilen ihop var inte alls kul.
Så jag var säker på att vi aldrig skulle få en sån relation.
Därför ville jag först inte ens acceptera det.
Men efter att jag började känna så var det dags för jobbresan till Sapporo.
Jag valde dig för den, för att…
Jag kunde inte lämna dig ensam.
-Va? -Ja.
Jag ville ta dig med mig.
Men efter det hade vi övernattningsdejten.
Det var då jag började
tvivla ännu mer över vår relation, om jag ska vara ärlig.
Jag hade mycket jag ville prata om i en annan omgivning.
Men det gick inte som jag hade hoppats.
Men ju mer tid vi tillbringade ensamma tillsammans
desto ledsnare kände jag mig när vi inte var tillsammans.
Jag upptäckte att jag saknade dig.
När jag åt ihop med alla och du inte var där
kände jag mig ensam och ville dela den goda maten med dig.
När du sa att du hade ont i örat oroade jag mig för dig.
Jag fann att jag kände så.
Om man frågar mig om vi lyckats diskutera många saker skulle jag säga nej.
Men jag är nyfiken
på dig och vad som väntar efter att vi åkt härifrån.
Och jag vill att du ska lära känna mig bättre.
Det här är vår sista dag i Gröna rummet.
Men jag känner att vi kan ta god tid på oss
och diskutera saker allteftersom.
Jag känner mig lite mer positiv nu.
Typ…
Jag har en vana av att säga "nog".
Men…
Jag vill vara ärlig mot mig själv nu.
Jobu, jag…
Jag gillar dig.
Jag vet inte varför jag gråter, men…
Tack.
-Jag ville säga det med ett leende, men… -Gråt inte.
Jag gillar dig också, Taeheon.
Jag vill lämna programmet med dig.
Låt oss lämna Gröna rummet tillsammans.
Jag är bara så glad.
Jag är överlycklig att jag ska få skapa nya minnen med dig.
Och att jag äntligen kan vara mig själv.
De senaste par åren
har jag inte fullt ut kunnat vara mig själv.
Men nu är jag fylld av positivitet och glädje.
Tack.
Åhej.
Vad glad jag blir!
-Jag är så himla glad! -Wow!
Då så.
Det gick så fort.
Vi är sist.
Det känns ensamt.
Det var kul.
-Visst var det? -Ja.
Se var du går!
De går samtidigt!
-Som de pussas! -Ni trillar i!
Du är så gullig.
JAG GLÖMMER ALDRIG DET HÄR OCH MIN KÄRLEK FÖR ER
PÅ ÅTERSEENDE! HIROYA
Underbart!
Det var det verkligen. Mitt hjärta är så fullt.
Vad är det här för nåt?
Vilket program!
Visst är det fantastiskt?
-Eller hur? -Ja!
Taeheons tårar med Jobu…
Jag blev så rörd.
-Jag med. -Jag fattar.
Taeheons tårar visade ögonblicket då hjärtat övervann logiken.
-Snyggt! -Väl sagt!
-Bra sagt! -Jag menar…
Hjärtat övervann logiken.
Han gillar att förstå saker. "Varför? Hur tänker du? Jag vill veta mer."
Han gillar att samla information och tänka igenom saker
innan han tillåter sig bli rörd.
Men innan han hann förstå det rent logiskt hade känslorna redan sprungit iväg.
Du pratar om dig själv! Låt hjärtat löpa fritt!
-Ja! -Låt det löpa!
-Låt hjärtat springa före! -Glöm logiken!
Jag insåg vikten av att låta hjärtat vinna.
-Jag såg det med egna ögon. -Ja.
Helt rätt.
Under de två månaderna har alla vuxit och förändrats märkbart.
De ser mer självsäkra ut.
Jag insåg att man kan förändras på bara två månader.
För vissa var det en upplevelse som uppmuntrade dem att komma ut.
Andra, som Kazu, gick tillbaka till sitt ex
eller fann nån de älskar.
Alla upplevde fantastiska förvandlingar, personlig utveckling
och stora vändpunkter under tiden här.
Det var helt fantastiskt.
Vare sig det var vänskap, romantik
eller relationer i allmänhet bemötte de dem uppriktigt.
Viljan att ta tjuren vid hornen är det som berör folk, insåg jag.
Känner jag mig nånsin nere ser jag bara om den här säsongen.
-Sant. -Det insåg jag.
-Ärlighet är bäst. -Det är det.
Tack så mycket, allihop, för att ni var med.
Ni gjorde det trevligare. Jag är glad att vi träffades.
Jag antar att jag tar och går först.
Vänta!
Undertexter: Rasmus Edlund