ДЖЬОБУ, 26 МАРКЕТОЛОГ У ВИРОБНИЧІЙ КОМПАНІЇ
ТАЕХЕОН, 35 ДИЗАЙНЕР
-Так ніяково. -Усе буде добре?
-Стривай! -Вони не поговорять?
Серйозно?
Може, поговоримо?
Тут темно, але можемо поговорити? Я не хочу так закінчувати день.
-Тоді поговори зі мною. -Гаразд.
Та розмова про камінг-аут…
Чесно кажучи, мені було дуже незручно.
Було важко так довго слухати, тож я захотів провітритись.
Я був у зовсім іншій ситуації.
Не думаю, що мої батьки сказали б хоч слово проти моєї орієнтації.
Тож вислухавши всіх,
я зрозумів, що будь-які мої слова прозвучать безвідповідально.
Ось що це було?
Так.
Тоді треба було сказати раніше.
Вибач.
Я не думаю, що наші стосунки такі самі, як в інших.
Так.
Тому я хочу, щоб ти говорив зі мною про все це
й висловлював свої думки.
Інакше я нічого не знатиму.
Вибач, що не сказав, коли ти прийшов дізнатися, як я.
-Молодець. -Джьобу теж.
Як усе склалося наступного ранку?
-Боже. -А?
-Що?
-Вони цілуються! -Що?
Це що таке?
-Так! -Агов!
Сварка посилила їхні почуття один до одного!
Доброго ранку.
Якщо я і не встиг щось зробити,
так це почути про почуття Таехеона.
Сподіваюся, він щось скаже.
І я хочу піти разом із ним.
Навіть після Зеленої кімнати
мені ще стільки треба дізнатися про нього,
тож треба більше часу для розмов.
Тому я хочу піти з ним.
БОЙФРЕНД
ПОЇЗДКА В САППОРО ЗАВЕРШИТЬСЯ ВЕЧЕРЕЮ.
-їм треба гарно вбратися, так? -Як мило!
-Так мило. -Чудово!
Мені це подобається.
-О! -Боже.
Які красені! Усі такі милі!
Такі стильні!
За останню подорож.
За останній вечір.
Будьмо.
Будьмо!
-Будьмо! -Будьмо!
Будьмо.
-А? Невже це… -А? Що?
-Гадаю, так! -О!
Вони йдуть!
Треба радіти, але трохи сумно.
-Ого! -А?
ІДЗАЯ, 32 ІТ-ПРАЦІВНИК
ВІЛЬЯМ, 34 МЕНЕДЖЕР ПРОЄКТІВ
Я скучив!
-Багато часу минуло! -Багато!
-Як справи? -Ого.
-Я за тобою теж сумував, Ідзає. -Я скучив!
Ура!
Давно не бачилися.
Ти красень!
-Скільки часу минуло. -Привіт!
Як давно ми не бачились!
Ви зовсім не змінилися!
Він іде!
-Справді! -Кадзу!
КАДЗУЮКІ, 40
Чому цього разу всі сміються?
Я тут.
Я скучив за тобою!
Я повернувся.
-З поверненням. -Це надто смішно.
Що смішного?
-Цікаво, як усе склалось у Кадзуюкі. -Мені теж.
-Ми всі тут. -Так.
Скажіть «з поверненням».
Ми повернулися.
Ні, ні.
Гаразд, будьмо!
Будьмо! Давно не бачилися!
-Ура! -Це варто аплодисментів.
Чудово.
Ви не сварилися?
-Сварилися. -Я так і знав.
Ви сварилися? Я так і думав.
-Як я і очікував. -Я так і уявляв.
Ми все обговорюємо. Це триває, поки він не буде задоволений.
-Так. -Розумієте, так?
Так.
-Дискусії ще тривають, так? -Як і очікувалося!
Я їх бачив.
Коли з мене досить, я кажу, що хочу спати, він злиться на це.
Уявляєте, так?
-Ми завжди разом. -Правда?
Так, цілодобово.
Але ми чудово ладнаємо.
Я знаю. Ви такі, як і були.
-Я радий. -Ви ладите.
Ви будете в Іспанії?
Ми залишимося на три місяці, потім поїдемо в Австралію, якщо зможемо.
Так.
Але…
-Чудова ідея. -Чудово. Так.
А ти, Кадзуюкі?
Так, я хочу знати.
Мені цікаво.
Я пішов до нього
і сказав, що хочу продовжити наші стосунки.
Він сказав, що думав про те саме.
-Справді? -Ого.
Він відчував те саме.
-І що? -І?
І?
Ми вирішили продовжити нашу спільну подорож.
-О! -Вітаю.
-Дивовижно! -Чудово!
-Клас! -Та ти що!
Чудово.
-Вітаю, серйозно! -Я зараз заплачу.
Він сказав, що, мабуть, час кожному з нас заспокоїтися,
проаналізувати минуле й подумати про майбутнє.
-Будьмо! -Будьмо!
За продовження 15 років.
-Чудово. -Вітаю.
-Вітаю, Кадзуюкі. -Я думав про тебе.
-Усе йде добре. -Так.
Мені дуже бракувало цього після повернення додому.
Тож я був радий прийти сюди сьогодні, знаючи, що побачу вас усіх.
Аналогічно.
Я не думав, що можу так зблизитися з усіма.
Звісно.
Коли я приїхав сюди, я не знав, чи все пройде добре.
Не думав, що мені так сильно не хотітиметься розлучатися з усіма.
Залишилося два дні до кінця,
цікаво почути, що з пережитого тут вас потішило.
Я багато розмірковував, звісно.
І завдяки вам усім я повернувся до колишнього.
Тож я дуже радий, що прийшов.
Коли я прийшов у Зелену кімнату й зустрів усіх,
я і гадки не мав, що відчувають інші.
Я слухав, як усі говорять про свої почуття,
думки й отриманий досвід,
і відчув, що ми стали друзями, зі мною давно такого не було.
І я поступово почав створювати спогади з усіма.
Я дуже радий, що прийшов сюди.
Під час цього проєкту
я навіть знайшов кохання.
Я досі думаю, чи це нормально, що мені так пощастило,
але я радий, що прийшов.
Сподіваюся, наша дружба з усіма продовжиться.
-А ти, Джьобу? -Так.
Після розриву з колишнім
у моєму житті був період, коли я справді відчував…
Мені було дуже важко, і я був у депресії.
Відтоді я припинив намагатися зближуватися з людьми
й не давав нікому пізнати себе.
Так. Але я захотів це змінити, тому й прийшов сюди.
Спілкуючись з усіма на різні теми,
я якось природно…
Так.
Я захотів пізнати декого краще.
І вперше за довгий час…
Я захотів пізнати цю людину краще.
І захотів, щоб вона пізнала мене.
Я ніколи не забуду
свої попередні стосунки.
Це чудові спогади.
Але це в минулому.
Я досі думаю, що це чудові спогади,
але тепер я хочу створювати нові спогади з іншою людиною.
Думаю, це завдяки вам дев'ятьом,
завдяки двом чудовим місяцям, коли ми говорили, сміялися, плакали разом.
Тож я справді хочу подякувати всім.
Чудово.
-Цікаво, як він це сприйняв. -Так.
-Сакура. -Сакура!
Уже цвіте.
-Так гарно. -Розкішно.
-Ура! -Весна.
-Змінилася пора року. -Так, сніг розтанув.
Сакура цвіте.
Ідза-Вілл і Кадзуюкі, у нас для вас подарунок.
На початку проєкту ми були бутонами, а наприкінці розквітли.
-О! -Мило. Це так мило.
-Дуже мило. -Ого.
-До побачення. -Так.
-До зустрічі. -Так!
-Бувайте. -Бувайте.
-Бувайте. До зустрічі. -Так.
-Бережіть себе. -Бувайте.
-Бувайте.
О…
Чудова вечеря.
Це точно.
Прийшли Вільям й Ідзая.
-І Кадзу прийшов. Я була така щаслива. -Ну…
Чудово, що колишній роман Кадзу знову ожив.
-Не думала, що таке можливо. -Лише в книжках.
-Але таке буває. -Буває!
Ті 15 років, мабуть, були неймовірні.
Так! Він прийшов у Зелену кімнату, щоб оговтатися після цього.
Вів щоденник, щоб озирнутися на ці стосунки,
згадати кожну деталь і розібратися з думками.
І повернувся до колишнього. Як у кіно!
Інакше він навряд чи зробив би все так ретельно.
Через роботу.
Так. Він розібрався з почуттями та знайшов відповідь у собі.
-Цей час важливий для нього. -Як чудово.
А Ідзая з Вільямом досі ведуть дискусії.
-Вони проводять «наради». -Досі, так.
Навіть, коли зійшлись?
-Попереду нескінченна кількість «нарад». -Нескінченна?
Їх треба проводити щодня,
щоб вносити зміни заради кращого майбутнього.
-Але після певного моменту… -Може, досить?
Коли йдеш на гору, думаючи, що вона єдина, але часто за нею бачиш ще більшу.
-У всіх був такий досвід? -Коли тоді відпочити?
Але Вільям сказав, що знайшов кохання.
Так.
Мабуть, вони енергетично сумісні для таких розмов.
Ще було так мило, коли Джьобу пустив сльозу.
Цікаво, чи Таехеон усе зрозумів.
-Цікаво, про що думав Таехеон. -Так.
ЧЕКАЮ НАДВОРІ БІЛЯ ВИВІСКИ «ЗЕЛЕНА КІМНАТА»
-Ти прийшов. -Так.
Може, згадаємо все, що відбулося на озері Акан?
Прогуляймося.
Гаразд.
ЗЕЛЕНА КІМНАТА
Така ностальгія, правда?
Так.
-Пам'ятаєш перше побачення? -Так.
Падав сильний сніг, і все було вкрито льодом.
-Тут було дуже слизько. -Я послизнувся.
-Усе змінилось. -Так.
І ми купили…
подарунки один одному.
Це навіює спогади.
-Ось тут. -Така ностальгія.
Тут ми вперше керували мобільною кав'ярнею. Пам'ятаєш?
-Було холодно. -Того дня було дуже холодно.
-Тоді я вибрав тебе. -Ти вибрав мене.
Я так нервував того ранку. Ось як усе почалося.
Хоча було весело.
-Яка ностальгія. -Так?
Цим двом знадобилося два місяці, щоб дійти до цього етапу.
Таке відчуття, що…
це зовсім інше місце.
Так, інші почуття та інший краєвид.
Не думав, що ти прийдеш у Зелену кімнату.
Це було неочікувано.
Якби ми тоді не зустрілися, чи зустрілися б ми взагалі?
Хто знає?
Може, наші життя були б іншими.
Дивно про це думати, чи не так?
Таке життя.
Сідай із того боку.
Є невеличка розмова.
Ось так. Тут так темно.
Як воно, озиратись на ці два місяці?
Ти задумався.
-Не знаю, вибач. -Що?
Щодо мене, я тебе знав…
ще до Зеленої кімнати.
Але я побачив справжнього Хувея,
коли вибрав тебе для роботи в кав'ярні.
Здається, знайомство почалося,
коли я перевернув табличку з твоїм іменем.
Мабуть, доля звела нас так.
Я думав так першого дня, коли ти прийшов.
Потім ми поїхали в Нісеко, так?
Саме тоді мої почуття почали набирати обертів.
Це були ревнощі?
Ревнощі, і я не хотів, щоб тебе в мене забрали.
О…
«О… О…» Так.
Коли ми керували кав'ярнею вдруге,
і я сказав, що досі не знаю відповіді,
я подумав: «Стривай».
Я зрозумів, що сумуватиму, якщо ти будеш з іншим.
Я зрозумів, що мені буде сумно.
Я подумав:
«Це означає, що він мені подобається?»
Поїхавши в Кансай на вступну церемонію,
я думав про те, як потішити тебе.
Тому я вирішив зробити ті чашки.
Я був дуже щасливий.
Це був надзвичайний сюрприз.
Я був зворушений, коли ти це зробив.
Я був такий щасливий у той момент.
Я завжди пам'ятатиму це.
Коли ти розповів про камінг-аут і твою сім'ю,
і ми говорили про це…
мені захотілося бути поруч.
І…
Скоро ми покинемо Зелену кімнату
й, мабуть, не бачитимемося щодня.
Інколи ми можемо навіть дратувати один одного.
Але провівши два місяці разом,
серйозно ставлячись один до одного, спілкуючись і створюючи спогади…
Я відчуваю, що ми можемо подолати все.
Коли у ванні для ніг ти запитав,
які стосунки я хочу,
ти сказав, що боїшся, що не відповідатимеш моїм очікуванням.
Але не варто хвилюватися про це.
Поки ти…
поруч, я щасливий.
Отже…
чи будеш ти…
моїм першим…
хлопцем?
Я хотів спитати тебе це.
Ну…
Кажи вже! Відповідай!
Я зараз розплачусь.
Так, разом…
Мабуть, на нас…
багато що чекає, але я хочу пройти через усе з тобою.
О ні, я зараз заплачу. Хвилинку.
Не знаю, я не можу стриматися. Це сльози щастя.
Я дуже цього хочу.
Холодно. Ходімо назад?
Холодно, правда?
Холодно.
Візьмімося за руки.
ДЖ, Р, ХУ, ХІ, ТО, Б, ТАЕ
Було класно.
Так.
Час швидко пролетів.
Було так класно, що я і не помітив, як минуло два місяці.
Так. Я ніколи про це не забуду.
Я пам'ятатиму це все життя.
Я дуже радий і щасливий. Дякую всім.
Як ви знаєте,
я повернувся і вже вдруге в Зеленій кімнаті.
Спочатку я дуже хвилювався, бо не знав, як мене приймуть.
Але ці п'ять тижнів були насиченими й…
Так.
Здавалося, що час летів удвічі швидше, і я не встиг озирнутися,
як удруге освоївся в Зеленій кімнаті.
Завдяки тому, що я дізнався від вас,
я відкрив нову сторону себе, про яку раніше не знав,
і зміг розібратися зі своїми почуттями.
Я вас усіх люблю.
Я хочу розповісти вам дещо.
Учора ми з Хувеєм
зробили мандрівку стежкою спогадів.
Як ми зустрілися з Хувеєм…
Уперше керували кав'ярнею…
Із часом Хувей почав ставитися до мене серйозно.
Я ще ніколи так щиро не виливав комусь душу
й не отримував такої щирої відповіді.
Я відчуваю, що можу крокувати цим життям разом із ним.
Учора я йому розповів про свої почуття,
і тепер ми пара.
-А? -Що?
-Справді? -Вітаю!
Ми навіть не помітили. Я такий радий за вас.
Учора Бомі розповів про свої почуття, і я хочу дати нам шанс.
Я хочу цього, бо…
Коли ми поїхали в Саппоро,
слова Бомі справили на мене велике враження.
Він сказав, що чекає на те, що буде після від'їзду,
що це буде справжнім початком.
Це слова, яких я прагнув.
Знаю, що в майбутньому може бути багато труднощів,
але все одно
сподіваюсь, я зможу підтримувати Бомі.
Ось чому…
Бомі — особлива людина для мене,
та й усі тут такі люблячі й близькі моєму серцю.
Тож що б не сталося в майбутньому,
сподіваюся, ми допомагатимемо один одному.
Думаю, це відправна точка.
Я дуже хочу
подякувати вам.
Ми вже підемо.
Так.
Таехеоне.
Я пишаюся тобою.
Будьте щасливі разом.
Я зараз розплачуся.
Дякую, Хіроє.
Завдяки тобі я чудово провів час.
Так, знаєш,
я був щасливий, коли ти розповів про свої почуття.
Я тримаю за тебе кулаки.
-А я за тебе. -Люблю тебе.
-Дякую. -Дякую.
-І тобі дякую, Таехеоне. -Дякую.
Я тобою дуже пишаюся.
Тримаю за тебе кулаки.
Звертайся. Я теж прийду до тебе за порадою.
-Зустрінемося. -Дякую.
-Бережи себе. -Добре.
-Мої кралечки. -Кралечки.
-Кралечки! -Кралечки!
Справді…
-Влаштуймо ще посиденьки. -Так.
-Вітаю. Я радий за тебе. -Так, дякую.
-Дякую. -Я тримаю за тебе кулаки.
Дякую.
Не думаю, що я колись стільки сміявся. Ти подарував мені багато радості, Томоакі.
Вітаю.
-Дякую. -Вітаю.
До зустрічі.
-Бувайте. -Бувайте.
Важко на серці, так?
До зустрічі.
Візьмемося за руки?
-Ого… -Не може бути.
-Це було чудово. -Просто…
Чудово.
У них такі чудові стосунки.
Подорож Бомі й Хувея стежкою спогадів.
Хто знав, що життя може бути таким розкішним?
Так.
Ми теж озирнулися назад — багато чого сталося, так?
-Вони трималися за вуха. -Так.
-Це було чудово! -Мені дуже сподобалося!
-З цього все почалося. -Там усе змінилося.
«Мені захотілося бути поруч».
Ого! Які фантастичні слова.
Бам!
«Я хотів це сказати».
Це романтика, так?
Пам'ятаєш, юначе? Це романтика.
Пам'ятаю? Може, я і не знав такого.
-Що таке романтика. -Розумію.
Гадаю, я наступний
продовжу свій веселий шлях і покину Зелену кімнату.
Так.
Раніше
мені було страшно зазнати болю через стосунки —
дружні чи романтичні.
Я боявся, що мене не любитимуть.
Тож я намагався
ні з ким не зближуватися надто сильно.
Але прийшовши сюди,
я зрозумів, що у всіх є свої труднощі
й різний життєвий досвід.
Мене це надихнуло.
Якби я не прийшов сюди,
я б не задумався про камінг-аут.
Прийшовши сюди,
я зміг написати лист батькам.
Може, мій лист
зможе
дати комусь надію чи наснагу.
Це займе трохи часу, але дозвольте мені прочитати його.
Послухаймо.
«Любі мамо й тато, вибачте за цей неочікуваний лист.
Сьогодні я взяв до рук ручку, бо дуже хочу дещо вам сказати.
Я гей.
Мене приваблюють інші чоловіки.
У цьому ніхто не винен, і ніякого особливого приводу не було.
Як тато закохався в маму,
так і мене приваблюють люди.
Так сталось, що це люди однієї зі мною статі.
Я сприймаю це саме так.
Я знав, що я гей змалечку.
Але ви завжди казали,
що якщо я здоровий і в мене все добре, це єдине, що має значення.
Мені було шкода, що я не був «нормальним», як ви цього очікували.
І я жив, вважаючи, що зберігши це в таємниці,
я зроблю нашу сім'ю щасливою.
Я виріс, та коли повертаюся додому,
я помічаю, що з кожним разом ви все менші.
Я зрозумів, що в нас залишилося небагато часу разом.
Я почав сумніватися, чи правильно приховувати це.
І вирішив сказати вам, що я гей.
Ви обоє пожертвували своїми життями, щоб виростити мене,
і сказавши це, я можу здатися невдячним.
Думка про те, що ви можете не пробачити мені, лякала мене.
Але потім я зустрів дев'ятьох друзів.
Різного віку, національності й походження.
Ми разом сміялись і плакали, розповідали про свій досвід,
учились і росли разом.
Якби я не зустрів цих друзів, я б так завжди й ховався.
Я б не зміг написати цей лист.
Тату, ти завжди був зайнятий роботою, відколи я був маленьким.
Тебе не було з раннього ранку до пізньої ночі.
Ти був суворим і завжди злим, тому я ненавидів тебе в дитинстві.
Але коли я став дорослим і почав працювати щодня,
нарешті я зрозумів твою силу й велич.
Тепер я тебе поважаю від щирого серця.
Мамо, я люблю тебе за твою доброту
і стараюся бути добрим до інших по-своєму.
Щиро дякую, що народила мене й виховала з такою любов'ю.
Я хочу, щоб ви зрозуміли, що для мене означає нормальне щастя,
навіть якщо воно не таке, як в інших.
І якщо ви зможете мені пробачити,
я хочу знову крокувати життям разом із вами як сім'я.
Дуже дякую за все. Томоакі».
Вони точно зрозуміють.
-Дякую. Вибачте, що відбираю ваш час. -Ні, усе гаразд.
Дякую, що прочитав.
Дякую.
Обіймімося, перш ніж я піду.
Дякую.
Ти був найвеселішим із нас і завжди змушував усіх посміхатися.
Дякую.
-Тримайся. -Добре.
-Ти як, Рюкі? Щасти тобі. -Усе гаразд.
-Зробімо все можливе й відкриймося. -Так.
-Ти теж, Рюкі. -Так.
-Дякую. -Дякую.
Знаю, це важко, але…
Усе буде добре.
Томоакі…
Дякую.
Дякую, що вибрав мене для роботи в кав'ярні.
-Мені дуже шкода. -Усе гаразд.
Дякую.
-Щасти. -Щасти.
-Дякую! -Дякую.
Не забувайте про мене.
Я хочу забути, але не можу.
Якщо забудете, я постукаю у двері.
Бувай.
Ой, я щось ударив.
Шумний до самого кінця.
-Це приголомшливо. -Чудовий лист.
Особливо, коли він прийшов…
-Він був дуже чутливим. -Потім він став душею компанії.
-Так. -А тепер може написати такий лист.
-Який чудовий вираз обличчя. -Це важливо.
Особисто або в листі
висловити свою вдячність і розповісти про почуття — це важливо.
Це важливо.
Що ж…
Тепер я піду.
Я прийшов сюди,
бо пережив дуже болісний досвід у минулих стосунках.
Я більше нікому не довіряв.
І я не міг наважитися на нові стосунки.
Але прийшовши сюди, я побачив, як Вільям і Ідзая
плекають свою любов,
почув, як інші розповідають про себе,
про труднощі та про погляди на стосунки.
Хоча я не знайшов тут кохання,
я зрозумів, що не всі люди жахливі.
Я справді відчув це, зустрівшись із вами всіма.
Добре.
Гадаю, я готовий до наступних стосунків.
Радий це чути.
-Тож я не проти романтики. -Це добре.
А щодо камінг-ауту…
Спочатку мені не хотілось обговорювати це з вами.
Я не бачив у цьому сенсу.
Але попрацювавши із Джьобу, я захотів спробувати поговорити про це.
Після цієї розмови я зрозумів, що інші теж переживають труднощі.
І коли мама Джьобу принесла оден,
я зрозумів, що любов не зникає після камінг-ауту.
І Хіроя, і Джьобу показали це.
Тож я радий, що їду.
Знаю, це може здаватися дивним,
але мені цікаво, якою буде реакція.
Зараз я розглядаю камінг-аут у позитивному світлі.
Нічого собі.
І навіть якщо все складеться не так, як я хочу,
у мене будете ви.
Тому я вірю,
що можу з гордістю розповісти все татові.
Ти став сильнішим. Ти виріс.
Так.
Я докладу зусиль.
Дякую.
Тримаю за тебе кулаки.
Братику.
Твої прощальні слова були такі позитивні, що я здивувався.
-Справді? -Так.
Ти зовсім не такий, як був спочатку.
Так.
Я триматиму вас у курсі.
-Обов'язково спитай про моє любовне життя. -Так. Звісно.
-До зустрічі. -Бережи себе.
Га?
-Я не хочу. -«Я не хочу».
Щасти тобі, Рю!
-Бувай. -Бувай.
Люблю вас!
-Як мило! -Це було мило!
Ми тебе також.
-Так мило. -Це щось особливе.
Рюкі такий юний, а любов уже принесла йому біль.
Обставини в сім'ї стримували його, але він змінився.
Те, що йому є куди повернутися, якщо все піде не так,
це справжній скарб для Рюкі.
Думаю, здатність зробити камінг-аут із гордістю —
це найбільший скарб, отриманий у Зеленій кімнаті.
Ну,
схоже, тепер моя черга.
Але…
Я почуваюся таким вільним.
-Так. -Так.
Це були
два чудові місяці.
Коли я вирішив приїхати сюди й щиро говорити про свої почуття…
Так. Я багато працював по-своєму.
У мене були друзі, що підтримали мене.
Мені цікаво, що чекає попереду.
Хочу подякувати всім
і піти з усмішкою на обличчі.
-Гарна усмішка. -Так!
Тепер, коли вас лише двоє,
хочу сказати, що вболіваю за вас, і яким би не був результат,
я на вашій стороні.
Гаразд.
-Дякую. -Дякую.
-Ти стрункий. -Замовкни.
Дякую.
-Було весело. -Так.
-До зустрічі. Дякую. -До зустрічі. Дякую.
Я люблю вас!
Ну ось! Ти копіюєш Рюкі.
-Дякую! -Дякую.
До побачення.
Він справді сяє.
Він має значно кращий вигляд.
Гадаю, Хіроя зустріне справді чудову людину.
-Так. -Так.
Він не дуже вміє висловлювати свої почуття,
але він щиро дбає про людей і своїх друзів.
-Він добрий. -Радію, що це стало ясно наприкінці.
Це зміцнить упевненість Хірої в собі.
Він зможе правильно будувати стосунки в інших спільнотах.
Я вирішив не відмовлятися від стосунків.
Зараз просто викреслити із життя людей, які завдають труднощів,
і рухатися далі.
Я відчула, що бути поруч із людьми справді чудово.
БОМІ, ХІРОЯ, ХУВЕЙ, ДЖЬОБУ РЮКІ, ТАЕХЕОН, ТОМОАКІ
Я маю дещо сказати.
Кажи.
Ти написав мені листа в перший день.
І вибрав мене для роботи в кав'ярні вдруге.
Чесно кажучи, спочатку…
я був трохи насторожений.
Ми щойно познайомилися,
а ти написав у листі, що тебе тягне до мене.
Я хвилювався, що якби я показав тобі свою іншу сторону,
твої почуття могли змінитися.
Я не хотів тебе розчаровувати.
Але я сам не знаю, коли так сталося,
що мені захотілося снідати з тобою.
Коли я був у кав'ярні, мені було цікаво,
що ти їв на обід і як пройшов твій день.
Цікаво, чи добре ти спав напередодні.
Я дедалі більше думав про тебе.
Коли ми вперше працювали в кав'ярні, мені не сподобалось.
Тож я був переконаний, що в нас нічого не вийде.
Тому спочатку я навіть не хотів цього прийняти.
Коли з'явилися ці почуття, було анонсовано поїздку в Саппоро.
І я вибрав тебе. Це тому, що…
Я не міг залишити тебе самого.
-А? -Так.
Я відчував, що хочу взяти тебе із собою.
Але потім у нас було побачення з ночівлею.
Тоді в мене виникло
ще більше сумнівів щодо наших стосунків.
Я хотів багато про що поговорити в інших умовах.
Але все вийшло не так, як я сподівався.
Але що більше часу ми проводили разом,
то більше мені було сумно, коли ми не були разом,
і я сумував за тобою.
Коли я їв з усіма, а тебе там не було,
я почувався самотнім і хотів поділитися смачною їжею з тобою.
Коли ти сказав, що в тебе болить вухо, я хвилювався за тебе.
Ось що я відчував.
Чесно кажучи, якби ти запитав, чи ми змогли багато про що поговорити,
я б сказав, що ні.
Але мені цікаво,
що чекає мене й тебе попереду після від'їзду.
І я хочу, щоб ти пізнав мене краще.
Це наш останній день у Зеленій кімнаті.
Але ми можемо не поспішати
і продовжувати говорити про різні речі.
Я більш позитивно налаштований.
Ну…
Я маю звичку казати «мабуть».
Так, але…
Я хочу бути чесним із собою.
Джьобу, ти…
ти мені подобаєшся.
Не знаю, чому я плачу, але…
Дякую.
Я хотів сказати тобі це з усмішкою. Але…
-Агов. -Так.
Ти мені теж подобаєшся, Таехеоне.
Так.
Я хочу, щоб ми пішли звідси разом.
Ходімо із Зеленої кімнати разом.
-Так. -Так.
Так.
Я такий радий.
Так. Я щасливий, що можу створювати нові спогади з тобою.
І що я нарешті можу бути собою.
Останні кілька років
я не міг повністю бути собою,
але тепер я сповнений позитивом і дуже щасливий.
Дякую.
Ось так.
Я рада!
-Я так радію! -Ого!
Добре.
Час пролетів швидко.
Ми останні, так?
Тут самотньо.
Було класно.
-Правда? -Так.
-Обережно! -Вони йдуть і цілуються!
-Вони багато цілуються! -Упадете!
Ти милий.
БОМІ
ХУВЕЙ
ДЖЬОБУ
ТАЕХЕОН
ХІРОЯ
КАДЗУЮКІ
ТОМОАКІ
РЮКІ
ВІЛЬЯМ
ІДЗАЯ
ВІЛЬЯМ, ІДЗАЯ
ХУВЕЙ, БОМІ
ДЖЬОБУ, ТАЕ
Я НІКОЛИ НЕ ЗАБУДУ ЦІ ДНІ І СВОЇ ПОЧУТТЯ ДО ВСІХ
ДО ПОБАЧЕННЯ, ЩЕ ЗУСТРІНЕМОСЬ! ХІРОЯ
-Ура! -Ого!
Це було чудово!
Це було чудово. Я така щаслива.
Що це?
Яке чудове шоу!
Який дивовижний контент!
-Дивовижно, правда? -Так!
Сльози Таехеона і Джьобу.
Я була зворушена.
-Я теж. -Розумію.
Сльози Таехеона з'явилися в той момент, коли почуття взяли верх над логікою.
-О! Чудово! -Гарно сказано, юна леді!
-Гарно! -Ні, але…
Почуття взяли верх над логікою.
Він любить усе розуміти.
«Що в тебе на думці? Я хочу знати більше».
Він любить збирати інформацію і обдумувати все,
перш ніж дати волю почуттям.
Але перш ніж він встиг усе осмислити,
його почуття вирвалися назовні.
Ти говориш про себе!
-А! -Нехай серце веде!
-Так! -Нехай веде!
-Забудь про факти!
Я зрозуміла, наскільки важливо слухати серце.
Особисто пересвідчилася.
-Так. -Так.
Так, правда.
За ці два місяці всі помітно виросли та змінились.
Вони стали впевнені в собі.
Я зрозуміла, що людина може змінитися за два місяці.
Дехто надихнувся на камінг-аут.
Кадзу повернувся до колишнього партнера.
Інші знайшли кохання.
Усі пройшли дивовижні трансформації, виросли
й пережили переломні моменти за ці два місяці.
Це неймовірно.
Чи то дружба, кохання,
чи то просто стосунки загалом — вони серйозно ставилися до цього.
Готовність дивитися в очі проблемам, ось що рухає людьми.
Якщо буде важко на душі, подивлюсь цей сезон ще раз.
-Так. Це правда. -Я зрозуміла це.
-Чесність — найкраща політика. -Так.
-Найкраща. -Так.
Дякую всім. Дійсно.
-Дякую всім. -За те, що ви тут.
Завдяки вам було так чудово.
-Я б не зміг сам. -Добре, що ми зустрілися.
Гадаю, я піду першим.
Чекай!
Переклад субтитрів: Олександр Передерій