Distancen giver tiden magt.
Distancen afgør et menneskes værd.
Det er den distance, jeg har dedikeret mit liv til.
Den distance er 100 meter.
Klar.
TOGASHI
Du bliver verdensmester en dag, Togashi!
Nej da.
Det må ikke være sjov bare at løbe med os.
Jeg syntes aldrig, det er sjovt at løbe med nogen.
-Japans hurtigste folkeskoleelev! -Hey!
Vær dog lidt stolt, Togashi.
Virkelig?
Er du okay?
Jeg er… okay…
Man skulle tro, du var døende.
Jeg er okay…
Du kan jo ikke få vejret.
Det er… normalt for mig.
Normalt?
-Tak. -Så lidt.
Stille. Må jeg få jeres opmærksomhed?
Dette er den nye elev, jeg nævnte i går.
I går…
I går?
Dette er Komiya, jeres nye klassekammerat.
Tag nu godt imod ham.
Kom så, præsentér dig selv.
Goddag, jeg hedder Komiya.
Jeg kan ikke høre dig!
Hey! Gider du sige det igen?
Hvad var det, jeg lige sagde?
Jeg kan ikke byde ham velkommen, hvis jeg ikke kan høre hans navn.
Så er det nok, Genta.
En trekants indre vinkler er 180°.
Ikke 360°, det er en almindelig fejltagelse.
Parallelogrammer er indviklede, så hør godt efter.
Okay, næste.
Hvad hvis jeg taber?
På pladserne.
Utroligt.
Komiya!
Hey, Komiya!
Komiya!
Togashi…
Hvor er jeg henne?
I mit nabolag.
Jeg kan følge dig ned til floden.
Kan du godt lide at løbe?
Nej, det er hårdt.
Så hvorfor løber du?
Fordi det bliver sløret.
Hvad bliver sløret?
Virkeligheden.
Det beroliger mig at gøre noget, der gør mere ondt end virkeligheden.
Farvel.
Jamen…
…du misbruger jo at løbe på noget dumt.
"Misbruger"?
Hvordan skal jeg ellers sige det?
Jeg har jo ingenting.
Hvad?
Jeg kan ikke finde ud af at tale med folk.
Og jeg kan heller ikke løse regnestykker, så når jeg kan, løber jeg bare.
Selvom det kun er en midlertidig løsning.
Det er god nok grund for mig.
Jeg er godt klar over, at det ikke løser mine problemer.
Du tager fejl, Komiya.
Hvad?
Bare det at løbe løser ikke problemer,
men der er én ting, jeg ved.
Hvad er det?
Der er én meget enkel regel i min verden.
At være hurtigst til 100-meterløb kan løse stort set alt.
"Stort set alt"? Hvordan kan du være så sikker?
Det kan jeg, fordi det virker for mig.
Jamen…
Er det for sent…
Er det for sent for mig at blive hurtigere?
Den beslutning må du selv træffe.
Min egen… beslutning.
-Farvel! -Tak for i dag.
Togashi.
Vi skal over og spille hos Kawano.
Beklager, jeg kan ikke i dag. Jeg har noget, jeg skal.
Vi ses.
Han er da kedelig.
Du skal svinge mere med armene!
Spark hårdt til jorden!
Højere.
Togashi, kommer du med over til mig i dag?
Beklager, men jeg har planer.
Også i dag?
Vi ses i morgen.
Hvad har han gang i nu om dage?
Det går fremad, men er det ikke hårdt at løbe hver dag?
Jeg klarer mig. Jo mere jeg løber, desto lettere bliver det. Jeg nyder det.
Det er snart Idrætsdag, så sørg for at tage en hviledag.
Jeg har ikke tid til pauser.
Desuden vil jeg gerne lære mere af dig.
At hvile sig er en del af træningen.
Du burde også få nye sko.
Nå, det…
Jeg havde billedkunst i dag.
Hvis jeg binder den omkring…
Hov, Komiya! Er det ikke lidt…
Godt. Så er det på plads.
Ikke rigtigt. Det ser da grimt ud.
Jamen den passer fint.
Men kun lige, ikke?
Vil dine forældre ikke købe nye til dig?
Faktisk vil de gerne have, at jeg får nogle nye.
Men det er dem, jeg træner i, så jeg vil også løbe i dem.
Og hvis jeg vinder 100-meterløbet, får jeg en guldmedalje, ikke?
Jo, men det er sådan en, man kan købe i butikkerne.
Jeg vil have den medalje. Bare én gang vil jeg gerne prøve at vinde.
Jeg vil så gerne vinde.
Drengenes 100-meter starter om et øjeblik.
Hvor er han hurtig.
Det er Togashi, ikke sandt?
Når I er færdige, så kom herover!
Hvorfor overhovedet løbe mod Togashi?
Det er jo Idrætsdag.
Hvor er Togashi?
Hey, nye dreng.
Er du blevet bedre til at løbe?
Har du tænkt dig at løbe i de der?
Det må du selv om.
Hey, Togashi! Herovre!
På pladserne…
Parat…
På dem, Komiya! Tro på dig selv!
Sådan!
Og nu, prisuddelingen for 100 m løbet.
Tillykke.
I går til Gymnasiernes Landsstævne
blev mændenes 100-meterløb vundet af Takeru Nigami.
Nyheden om sådan en præstation
af en andetårselev har bredt sig til hele sportsverdenen…
Undskyld mig.
Hej, Togashi.
Tak, fordi du kom.
Så lidt.
Se lige her.
Atletikmagasinet?
Det er da fedt, Togashi.
Ja, hr. Tani spurgte mig tidligere. Det er til det månedlige blad.
Et interview med Nigami lyder perfekt!
Hans gymnasie er her i nærheden, ikke?
Jo.
Tror du, at du er hurtigere end ham?
Hr. Nigami er helt klart hurtigere.
Det ved jeg nu ikke.
Hvad med rent faktisk at løbe 100 meter i stedet for bare at snakke med ham?
Det kommer ikke til at ske.
Tror du ikke?
Skal Togashi virkelig dyste mod Nigami?
Han er jo ældre.
Hr. Nigami er ankommet.
Beklager forsinkelsen.
Bliv endelig siddende.
Godt at møde dig, Togashi. Jeg er Nigami.
Det er virkelig Nigami!
Tiltal ham dog hr. Nigami.
Skal vi begynde?
Jeg er klar.
Jeg er også klar.
Skal vi begynde med dig, Togashi?
Ja.
Lad mig se…
Hr. Nigami, hvorfor løber De?
For at vinde førstepladsen, selvfølgelig.
Hvad med dig?
Var det sjovt, da du opdagede, at du var naturligt hurtig?
Det var det.
Men så snart man får førstepladsen, er det ikke bare sjov længere.
Det ved du sikkert nok nu.
Når man har viet sit liv til den distance, skal man bare blive ved med at løbe.
Man bliver styret af resultaterne.
At løbe er enkelt nok.
Men hvis man vil høre til i sporten,
skal man altid være den bedste.
Togashi er virkelig dygtig. Hvad syntes du om ham?
Med den takt, balance, rytme og vægtoverførsel…
Er han virkelig folkeskoleelev?
Halvtreds gange.
Du har 50 gange mere potentiale, end du tror.
Virkelig, 50 gange?
Mange tak.
De begynder nu.
Fotografen står ved 40 meter-mærket, så bare tag det roligt efter det.
-Forstået. -Forstået.
Så snart I er klar.
På pladserne…
Parat…
Vandt Togashi?
Hr. Nigami gav vist op efter billedet.
Flot løbet, Nigami.
Mange tak.
Det blev nogle fine billeder!
Det lignede et rigtigt løb. Jeg fik pulsen helt op!
Det skal nok blive en god artikel.
Du havde sikkert vundet løbet,
selv hvis Hr. Nigami ikke var stoppet.
Jeg tvivler. Han gjorde bare, som han blev bedt om.
Måske vidste han, at han ville tabe.
Som om.
Jeg synes, at I begge gjorde jeres bedste.
Du gjorde i hvert fald.
Det er, fordi jeg ikke kan give slip.
Når jeg løber, skal jeg bare gøre mit bedste.
Og nu hvor jeg har mødt hr. Nigami, forstår jeg hvorfor.
En dag kan du sikkert slå Zaitsus rekord.
Det er altså lige i overkanten.
Togashi.
Må jeg bede dig om en tjeneste?
Hvad er det?
Jeg vil dyste mod dig i 100-meterløb.
Mener du det?
Ja. Et rigtigt løb.
Der er 100 meter hen til det der træ, okay?
Ja.
Vi starter, så snart vi hører, et tog passere ovenover os.
Den første.
Er du okay, Komiya?
Togashi, lod du mig vinde?
Jeg har sagt, at jeg aldrig giver op. Jeg gjorde mit bedste.
Mange tak.
Så farvel, Togashi.
Ja, vi ses i morgen.
Jeg må starte med at fortælle jer noget lidt trist.
Komiya måtte pludselig flytte i går
af familie-relaterede årsager.
Han var ellers lige begyndt at falde til.
Hvad med at I skriver et brev til ham?
En flot sejr til Togashi!
Han lægger som altid hårdt ud fra start.
MITO SHINKIN STADION
I tredje bane, Sakaguchi, fra Minami Daisan Mellemskole.
Det er 100-meterløbet til Mellemskolernes Landsstævne.
Alle blikke hviler på Togashi, den regerende mester.
Siden han vandt mesterskabet for to år siden som førsteårselev,
har han vundet alle konkurrence, han har deltaget i.
Når jeg ser på Togashi, kan jeg ikke lade være med at tænke på Zaitsu,
den regerende landsmester.
Jeg er enig. Alle indenfor den professionelle sportsverden
følger Togashi med stor interesse.
Mændenes 100-meterløb begynder snart.
Parat.
Det her er altså ikke kun en baseballbane!
-Er det ikke Togashi? -Hvor?
Jeg ved nu ikke. Hey, Aoi!
Togashi! Jeg vidste, det var dig.
Sandt nok.
Har du valgt en klub endnu? Eller du vil måske ikke være med i en?
Træner du så et andet sted?
Undskyld. Ikke for noget, men hvorfor kom du til denne skole?
Du kunne sikkert komme ind på en skole for topatleter.
Den ligger i nabolaget.
-Er det derfor? -Ja.
Undskyld, for mange spørgsmål.
Det er okay. Farvel.
Må jeg bede om en tjeneste?
Nej, beklager.
Men jeg har ikke…
Jeg har bare en sjov fornemmelse.
Det er altså ikke noget mærkeligt.
-Vil du være med i… -Forstået, farvel.
Vent. Mit navn er Aoi Asakusa.
Togashi.
Det ved jeg da godt. Ville du være med i løbeklubben?
Vi har kun tre andre medlemmer.
Ingen interesserer sig for løb.
Undskyld mig.
Aoi!
Mellemskolernes Landsstævne. Finale i 100-meterløb
Hvem er det?
Det er Togashi.
Hvorfor lusker han rundt?
Det må være svært at være kendt.
Undskyld, er fiskebollerne udsolgt?
Det er de, men…
Her, tag den sidste.
Virkelig? Mange tak!
Du er da Togashi, 100 meter-mesteren, ikke sandt?
Jo.
Jeg gemte en til dig.
Asakusa.
Kan du huske mit navn? Tak!
Du er heldig. Jeg er vild med de der boller!
Du må godt få den.
Nej, spis du den endelig.
Men må jeg bede om en tjeneste i stedet for?
Hvilken tjeneste?
-Du vil gerne se mig løbe? -Ja.
Hvorfor dog?
Jeg vil selv være hurtigere.
Nok ikke lige så hurtig som dig, men jeg vil forbedre mig.
Jeg ved godt, at det ikke er en fair byttehandel, men…
Hvis jeg gør det, lader du mig så være?
Ja. Det lover jeg.
Fra stående…
Fra knælende startstilling, tak.
Okay.
Så er det nu.
Så snart du er klar.
Hvad helvede skete der lige?
Utroligt.
Det er ikke til at fatte.
Hvor dumt af mig at tro, at jeg kunne lære noget af et naturtalent.
Men mange tak for det.
Det var så lidt.
Jeg var bange for, at du ikke var helt rask.
Bare et rygte.
Jeg har ikke selv talent, og jeg ved ikke, hvorfor jeg er sådan her…
Men jeg syntes, at løb er
en vidunderlig sport.
Men du er ikke som vi andre. Du kan sikkert gøre, lige hvad du vil.
Du må også nyde at løbe. Det er en vidunderlig sport.
Misforstå mig ikke. Jeg er ikke ude på at rekruttere.
BEMÆRK: LØBEKLUBBEN LUKKER
Hvad?
Det kom bag på mig, at vi ikke fik nogen nye medlemmer.
Løb er vel ikke på mode.
Undskyld mig.
Togashi.
Goddag.
Vi fik det at vide for noget tid siden, men vi ignorerede det og fortsatte bare.
Hvorfor?
Der skal mindst fem medlemmer til for at holde en klub åben.
Fem medlemmer…
Så det er ikke være nok, at jeg tilmelder mig.
Hvad var det, du sagde, Togashi?
Giv mig et øjeblik.
Han sagde, at han ville tilmelde sig, ikke?
Det gjorde han.
Er det dit alvor?
Ja.
Jeg troede, du ikke var rask.
Det er bare et rygte. Et jeg selv startede.
-Hvad? -Ikke noget.
Der er bare det, at der skal være mindst fem medlemmer.
Ikke for at være arrogant, men det er jo mig.
Kan I ikke gøre en undtagelse?
Jo, jeg forstår dig godt.
Men der er formaliteter, der skal respekteres.
Hvad skal jeg gøre?
Jeg kan udskyde lukningen, hvis klubben får resultater.
Så er dit krav retfærdiggjort.
Forstået.
Hvad siger du?
Hvornår er næste konkurrence?
Der er et stævne blandt de lokale gymnasier.
Så gør vi det der.
-Men… -Hvad?
Der er en blandet 4 x 200 meter-stafet.
Kan vi ikke springe stafetten over?
Stafetten er den største begivenhed til stævnet.
At vinde den er vigtigere end alt andet.
Jeg deltog i stafetten på mit første år. Det var godt nok vildt.
Så hvis vi vinder stafetten, ville det give os en kæmpe fordel.
Så vi får brug for én til.
Sagde du ikke, at I havde tre medlemmer?
Dukker de aldrig op?
Han ville være den perfekte kandidat, men…
Det er rigtigt.
Må jeg spørge dig om noget, Togashi?
Ja?
Jeg ville med glæde byde dig velkommen i klubben,
men…
Du vidste det godt, ikke? Jeg overvejede at opgive løb.
Jeg har siddet fast i noget tid.
De sidste par år har jeg ikke rigtig forbedret mig.
Jeg var bange for at løbe, men også bange for at stoppe.
Indtil i går da du bad mig om at løbe.
At sprinte på den måde mindede mig om noget.
Jeg er forbandet hurtig.
Jeg vil give løb en chance til.
Det er mig, der er taknemlig. Så mange tak.
Jeg ville bare gerne se dig løbe, længere er den ikke.
Vil I ikke nok optage mig i klubben?
Selvfølgelig. Velkommen i Løbeklubben.
Han ville være perfekt, hvis han bare gad det.
Er han så god?
Men han dukker sjældent op.
Jeg har ikke høje forventninger, men vi burde besøge ham i morgen.
Hvorfor ikke nu?
Det er lige på toppen af bakken her.
Okay.
Ja?
Det er Asakusa.
Hvad vil du?
Kan vi snakke sammen?
Hvad… Hr. Nigami?
Aldrig i livet.
Jeg tænkte det nok.
Hvordan kan det være, at du ikke går på en atletikskole?
Jeg kunne spørge dig om det samme.
Altså…
Jeg trænede for hårdt og ødelagde min ryg.
Jeg kunne ikke blive ved med at løbe, så jeg flyttede tilbage hertil.
Men du er alligevel medlem af Løbeklubben?
Kun fordi jeg skulle vælge en klub.
Asakusa blev ved med at genere mig, så jeg tilmeldte mig.
Går det bedre med ryggen? Kan du løbe igen?
Hvem ved?
Hvad med at prøve igen?
Ikke interesseret.
Er du nu helt sikker på det?
Der findes idioter,
der lader 100-meterløb ødelægge hele deres liv.
Så…
Har du tid tilovers?
Hvor meget?
Ti sekunder.
98, 99, 100.
Herovre!
Okay!
Jeg har ikke løbet i et halvt år.
På dit signal, Asakusa.
Okay.
Har jeg noget at skulle have sagt?
Du ved ikke, hvor hurtig du er, vel?
Halvtreds.
Halvtreds gange hurtigere end jeg tror.
Så har du jo allerede resultatet.
Er I begge to klar?
-Ja. -Jeg er klar.
Godt så.
På pladserne.
Parat.
Umuligt.
Tid?
Tolv. Tretten sekunder.
Tolv?
Vi har kun tre uger til stævnet.
Vi burde beslutte rækkefølgen nu for at forbedre vores træning.
-Asakusa, du løber først. -Okay.
-Shiina, du er nummer to. -Okay.
Det er første halvdel.
Togashi, nummer tre.
Okay.
Og så tager jeg slutspurten.
Burde Togashi ikke være den sidste?
Det synes jeg også
Det ville nok være klogest, men…
Jeg skal nok være i topform til den tid. Tro mig.
Godt så.
Og jeg vil gerne bruge et downsweep pas.
Downsweep?
Det kunne spare lidt tid,
men det er sværere at skifte på den måde.
Det er da forsøget værd, ikke?
Jeg kender udmærket godt risikoen.
Men vi skal altså slå Katsunishi!
Katsunishi?
Ja. Nigamis gamle skole.
Det kunne være sjovt at tvære dem ud.
Ja, de er værdige modstandere.
Pis! Downsweep er sværere, end jeg troede.
Jeg var vist lidt for ivrig.
Her!
De er hurtige.
De er på et helt andet niveau. Vi må gøre vores bedste.
-Vi bliver ved. -Ja.
Nigami blev på banen. Jeg er bange for, at han overanstrenger sig selv.
Jeg ved det godt.
Han skal også anstrenge sig for at komme i form igen,
men det er kun et spørgsmål om tid, får han eksploderer.
Så sandt.
Hvad er der med dig, Asakusa? Du virker så glad.
Selvfølgelig er jeg det. Jeg skal løbe med Togashi og Nigami.
Suzume, vi skal løbe stafet med to topatleter!
Tænk, at klubben var lige ved at lukke…
Det er faktisk ret sejt, nu du siger det.
Jeg har godt nok kun set Nigami surmule,
og Togashi er bare en helt almindelig fyr.
Den er vist ikke helt fesen ind.
Hvilken slags fyr troede du, jeg var?
Du er præcis, som jeg forestillede mig.
Det giver jo ikke mening.
Klubben risikerer stadig at blive opløst, ikke?
Det lader jeg ikke ske.
800-METER STAFET
Har du glemt noget?
Jeg ville bare sikre mig, at du ikke overanstrenger dig.
Du kan sikkert tage vare på dig selv,
men overanstrengelse kan være farligt, hvis man har været ude af form.
Det blev det ikke bedre af.
Løbet er om to dage. Jeg skal nok passe på.
Gør det. Jeg må videre.
Hvad laver du her?
Du kunne gå på en bedre skole.
Presset?
Jeg blev afhængig af det.
At løbe har altid været det letteste i mit liv.
Det gjorde mig værdsat, eftertragtet.
Jeg har aldrig været alene takket være min fart.
Så er vi to.
Min far var også topatlet. Jeg har altid skulle vinde.
Det, jeg sagde til dig dengang, var noget, min far selv har sagt til mig.
"Hvis du vil forblive i kampen, skal du altid være den bedste."
Presset var ikke til at holde ud.
Jeg ignorerede min krops advarsler.
Det man vinder på banen, taber man også på banen.
Man skal bare vinde, selv med et millisekund.
Det her sted er alt, hvad vi har.
Jeg troede ellers, at Togashi og Nigami var holdt op.
Virkelig?
Alle kigger kun på dem.
De er heller ikke til at overse blandt sportsfolk.
Hvad så?
Det et godt nok længe siden. Er du endelig kommet ud af hulen, Nigami?
Er du stadig lige langsom, Onomichi?
Du skal ikke spille smart, makker.
Hvem er det?
Hirokazu Onomichi. Han har altid stået i skyggen af Nigami.
Jeg kan altså godt høre jer!
Hans undskyldning var altid, at han var den yngste i klassen.
Du er 11 måneder ældre. Det er et kæmpe forspring!
Hvis bare du havde talent.
Du er født den 29. marts, ikke?
Og du den anden april.
Men jeg taber ikke til en huleboer som dig.
Hvad har du gang i, Onomichi?
Træner!
Fokus på løbet.
Javel. Beklager!
Så du er endt på Iwani High?
Godmorgen.
Så er det i dag.
De sidste tre uger har vi gjort alt, hvad vi kunne.
For de andre skoler er det her bare en øvelse,
men dette løb har også en hvis værdi.
På 800 meter…
…skal vi vise dem, hvem vi er.
Han er ikke halvdårlig.
Han er også din rival.
Ifølge ham selv.
Hey, Nigami! Hvad laver du deroppe?
Jeg sagde intet om at løbe 100-meterløb.
Så du fokuserer på 800-meter stafetten?
Du kan bare komme an!
Han er da energisk.
Han er en idiot.
Blandet 4 x 200-meter stafet begynder nu.
-Det er jo Togashi! -Og Nigami.
Er de på samme hold?
På pladserne.
Parat.
Aoi!
Suzume!
Sådan.
Jeg gjorde det!
Kom nu, Iwani.
Undskyld!
Jeg kan stadig nå det!
Så det bliver altså en fair kamp.
Det er altså ikke dig…
…jeg dyster imod!
Nigami!
Kan klubben fortsætte?
Ja, og vi skal deltage i sommerstævnet.
Det siger viceinspektøren.
Viceinspektøren?
Han har selv været atlet, og han gik vist i samme årgang
som Katsunishis træner, ikke?
Det skal nok passe.
Det er jo alt sammen godt for os, ikke?
Jo.
Nemlig.
Jeg er ikke selv helt overbevist,
men lad os bare løbe.
Togashi har slået endnu en rekord.
Han vinder nok også landsmesterskabet.
Selvfølgelig. Han har ingen rivaler.
Hvad med Nigami?
Han kom kun på tredjepladsen. Kun lige god nok til mesterskabet.
Hvad med Tsuneda fra Kyushu?
Han er god, men kan ikke hamle op med Togashi.
Togashi var ellers på vej ned i et stykke tid,
men nu slår han sin egen rekord hver uge. Sikke et monster.
Måske slår han Zaitsus rekord.
Det kunne være spændende.
Der er nogen i Kitakyushu, der har løbet på Zaitsus rekordtid!
-Hvad? -Er det Tsuneda?
Nej, en eller anden første-års elev.
Hvad hedder han?
KOMIYA…
Det ser man kun på eliteskoler, ikke?
Det gør man vel.
Jeg er Numano fra Daito Junior High.
Hvilken skole kommer du så fra?
Jeg hedder Komiya. Jeg var ikke med i skolens løbeklub.
Så du er først lige begyndt at løbe? På sådan en prestigefyldt skole?
Ja, jeg har selv øvet på, at komme med i denne her klub.
Virkelig? Hvor bor du henne?
Ved Nakatsu-bjerget.
Det må være en lang togtur.
Det er det også, så jeg cykler.
Hold da kæft! Hvor længe?
To timer.
NISHIZAWA GYMNASIUM
Parat.
Hold da op.
Ham Tsuneda er virkelig god.
Godt at se jer. Jeg er Tsuneda, klubbens formand.
Han er kun andetårselev.
Det kan godt være, at optagelsesprøven lyder skræmmende,
men 100 meter er 100 meter, uanset hvor man løber.
Parat.
Nr. 23 ser ud til at klare sig godt.
Det var ellers sådan en god start.
Den nyes start var fantastisk.
Han er vel den eksplosive type.
Hey, Komiya!
Du er helt vildt hurtig!
Men du satte tempoet ned til sidst. Er du okay?
Din start var helt fantastisk, selvom du er ude af form,
og du har glimrende balance.
Komiya taber altid farten i anden halvdel, ikke?
Det gør han.
Vi bør tænker lidt over spørgsmålene.
Spørgsmål? Til i morgen?
En spørgetime med hr. Zaitsu lyder fedt!
Så fedt er det heller ikke.
Jeg begynder, siden jeg er formanden, men alle er velkomne til at spørge.
Jeg er alt for nervøs.
Som sagt, så er jeres tid her på gymnasiet
yderst vigtig for jeres fremtidige karrierer.
Og som fem-gange landsmester og tidligere elev her
giver vores gæst, hr. Zaitsu, jer en storslået mulighed for at lære.
Så hør nu godt efter.
Hr. Zaitsu, kom venligst til podiet.
Tænk ikke for meget, pyt med samfundet,
vær ikke defensive, og angrib, selv når I vinder.
Nogle spørgsmål?
Her.
Bare spørg.
Jeg er Tsuneda, formand for Løbeklubben.
Hr. Zaitsu, indtil nu har… Tak.
Du har adskillige rekorder og er uovertruffen inden for dit felt.
Hvorfor blive ved med at udfordre dig selv?
Fordi jeg lever. En dag dør jeg, og jeg bliver aldrig født igen.
Derfor.
Mange tak.
Jeg har et andet spørgsmål.
Hvordan forbereder du dig mentalt, når du deltager i store løb?
Jeg er ikke bange for at tabe og fokuserer på min præstation.
Samtidig, skælver jeg ved nederlag og stræber efter resultater.
Så dine tanker ændrer sig afhængigt af dit humør?
Nej, jeg er nyder godt af begge dele på samme tid.
Så du bliver aldrig rigtig nervøs?
Jeg nyder at være nervøs hele tiden.
Jaså…
Mange tak.
Næste.
Her.
Dig, derovre.
Mit navn er Komiya.
Hr. Zaitsu, hvordan…
…holder du dig mentalt sund?
Jeg er selv kortdistance løber og døjer med angst.
Jeg kom til skade med benet, det er siden helet,
men det mister fæste, så snart jeg når min topfart.
Jeg ville høre, om du har en løsning på det.
Helt ærligt, så burde du ikke tage dig af angst.
Igennem hele livet risikerer man at tabe.
Derfra stammer livets charme.
Frygt er ikke ubehageligt.
Sikkerhed er ikke behageligt.
Angst opstår, når du udfordrer dig selv.
Vil man opnå storhed, må man opgive sig selv.
Et menneske er trods alt bare en samling celler.
Hvad vil du gerne opnå?
Jeg vil gerne slå din rekord som landsmester.
Hvad var dit navn?
Komiya.
Ham den nye er virkelig imponerende.
Ja.
Tak for at du kom, Zaitsu.
Blev du ordentligt behandlet?
Ja.
Er kaffen god?
Ja, tak.
Han bliver bedre.
Hvem? Tsuneda?
Han er kun andetårselev, og den bedste i hele Kyushu.
Indenfor et år vil han blive landskendt.
Ja. Når får vi snart at se,
hvem den virkelige stjerne er.
Det ser ud til, at du ikke taber farten længere.
Sandt nok.
Du må stadigvæk ikke overanstrenge dig. Du burde tage hjem for i dag.
Mine ben har det fint. Jeg tager et par runder til først.
Jeg bemærkede dit højre ben, første gang jeg så dig løbe.
Hr. Zaitsus råd hjalp mig.
Ja, tilsyneladende.
Måske burde jeg ikke sige dette,
men du burde opgive løb.
Har du ikke bemærket, at du er ude af form?
Og alligevel bliver du hurtigere og hurtigere.
Der er kun én måde, du kan løbe så hurtigt på.
Ren viljestyrke!
En løber, der ikke har begrænsninger, har heller ingen bremser!
Hvis du opnår bare et øjebliks storhed, bliver du ved, indtil du styrter.
Din skade må have været din krops sidste advarsel.
Hvis du bliver ved med at løbe, tager det livet af dig en dag!
Jeg forstår. Selv en som mig kan kun få lov at smage sejren én gang.
Hørte du overhovedet, hvad jeg sagde?
Tak, formand.
Hey, vent lige!
Hold da op!
Hvem fanden er han?
Han slog Tsunedas rekord!
Komiya, tillykke med at vinde bedste tid.
Din fart var helt sindssyg.
Finalen kommer til at stå mellem dig og Tsuneda.
Hvem af dem skal jeg satse på?
Du kan da bare heppe på dem begge.
God idé!
Undskyld, hvis vi står i vejen.
Det går.
Undskyld mig.
Held og lykke i finalen!
På pladserne.
Parat.
KOMIYA TSUNEDA
GYMNASIERNES LANDSSTÆVNE
Nigami.
Hej.
Vi skal igennem optakten først.
Ja, ikke?
Det er utroligt,
at min ryg ikke har givet op endnu.
Jeg skal nok gøre mit bedste.
Godt.
Vi ses senere.
Okay.
KOMIYA
På pladserne.
Parat.
Flot sprint, Nigami.
Det var tæt løb.
Nej, jeg blev smadret.
Flot løbet.
Tillykke, Togashi. Du formåede at slå stævnets rekord.
Jeg fik lidt hjælp af medvinden, men det føles godt.
Gid jeg kunne dyste mod dig en sidste gang. Det føles stadig godt.
Det var en flot præstation, Nigami.
Ham der, Komiya…
Han er så hurtig.
Det ved jeg. Havde han ikke taget farten af til sidst så…
Det er længe siden, Komiya.
I lige måde.
Jeg kan se, du stadig løber.
Ja.
Hvor længe er det, siden vi sidst dystede?
Gør det noget, hvis jeg vinder igen?
Held og lykke med det.
På bane et, Matsuba
fra Utsugikita-skolen, Hiroshima.
På bane to, Nakanishi
fra Suzuna Chuo, Osaka.
På bane tre, Amagata
fra Natamame High, Shizuoka.
På bane fire, Komiya
fra Nishizawa Gymnasiet, Oita.
På bane fem, Togashi
fra Iwashi Daini, Tokyo.
På pladserne.
Parat.
Din stil har ændret sig, Togashi.
TI ÅR SENERE
Efter at have taget dine resultater i betragtning
vil vi gerne forny kontrakten.
Sikken lettelse.
Nu kan jeg tage den med ro.
Jeg er altså ked af at sige det, Togashi,
men det var på et hængende hår. Det her bliver et vigtigt år for dig.
Selvfølgelig. Det vil jeg huske på.
Jeg går nu.
-Vent, jeg glemte at give dig det her. -Hvad?
Det er i næste måned. Kom, hvis du får tid.
Et personalemøde?
Ja. Kaido og Kabaki kommer også. Måske kan du spørge dem til råds?
Råd fra dem?
Nemlig. Du er ikke den, du har været.
Det kunne være nøglen til dit comeback.
Okay.
Godmorgen, Kabaki.
Godmorgen, Togashi.
Jeg fik fornyet min kontrakt, men kun med nød og næppe igen.
Jaså.
Togashi.
Du har forandret dig.
Hvad?
Du er ikke den samme Togashi, jeg kendte som barn.
Vi bliver jo alle voksne før eller siden, ikke?
Jeg vil gøre mit bedste, som var det mit sidste år.
Jeg var ikke i topform i dag,
men sæsonen er kun lige startet, så jeg får tid til at finpudse den.
DE JAPANSKE MESTERSKABER I LØB
KUSASHINO CORP. PERSONALEMØDE
Løbesportens popularitet vokser stødt,
så vi vil forsat støtte sportens førende atleter.
Nu vil jeg præsentere vores stjerneatlet,
som har deltaget i mange store kortdistance-løb
i løbet af de sidste 15 år.
Giv en stor hånd til hr. Kaido!
Goddag. Jeg er Kaido.
Jeg har været i sporten længe, men har endnu ikke nået mit højdepunkt.
Hvert år gør jeg mit bedste for at forbedre min personlige rekord.
Jeg ved, virkeligheden ikke forsvinder af sig selv.
Det er på tide at se virkeligheden, nemlig Zaitsu i øjnene.
Det er alt fra mig.
Tak for en inspirerende tale, hr. Kaido!
Hvordan håndterer man virkeligheden?
Ja.
Du må bare hæve dig over den ved at slå rekorderne.
Det tænkte jeg nok. Men det er simpelthen så hårdt.
Hvornår er du blevet sådan en tøsedreng, Togashi?
Jeg falder kun i værdi nu om dage.
Jeg kunne afvise dig med logik, men det ville være kedeligt,
så hvad med at fortælle min historie?
For det første er jeg 100 % sikker på, at jeg er et naturtalent.
Jeg er den fødte løber, især når det gælder sprint.
Som barn var jeg ubesejret i min region.
Men jeg fik baghjul til landsmesterskabet, så jeg måtte træne for at blive hurtigere.
Som tredjeårselev troede jeg, at landsmesterskabet var mit.
Så dukkede en 15-årig Zaitsu op. Og siden da
har jeg måtte leve i en virkelighed,
hvor han altid var et skridt foran mig.
En virkelighed, hvor jeg er blevet kendt som "Den evige toer".
Hvor jeg bliver ældre for hvert sekund, og en knægt som Komiya dukker op.
Men han er ikke en knægt længere, vel?
Jeg er træt af at høre: "En skam, han ikke blev født noget før."
Det er sjovt, som virkeligheden aldrig lader mig vinde.
Men det er også sjovt, at jeg altid tror, at næste gang bliver sejren min.
Ved du hvorfor?
Nej.
Fordi jeg undslipper virkeligheden.
Hvad?
Hvis min sejr ikke er virkelig, så må jeg undslippe den virkelighed.
Kan jeg undslippe virkeligheden, så har jeg håb.
Det er tegn på, at jeg ikke har opgivet mig selv.
Uanset hvilke meninger, råd, sandheder eller oplysninger
folk giver mig, så værdsætter jeg mig selv.
Det er min mission, mit arbejde, grund til at leve og grund til at løbe.
Så længe du ved, hvorfor du løber, kan du undslippe virkeligheden.
-Hr. Kaido. -Goddag.
-Sekiguchi, vores nyansatte. -Hej.
Det er en ære at møde dig, hr. Kaido.
Så du har tænkt dig at blive hængende lidt endnu?
Ja.
Jeg vil gerne lægge fortiden bag mig og blive den bedste udgave af mig selv.
Har du gjort dig nogle tanker om Komiya, som fortsat ligger i spidsen?
Jeg håber at kunne møde ham på banen igen en dag.
Til sidst vil vi gerne høre, hvorfor du bliver ved med at løbe?
Hvorfor?
Godt spørgsmål.
Undskyld, hr. Togashi?
Ja.
Godt at møde dig.
I lige måde
Det her er spændende. Jeg er Morikawa.
Morikawa…
Du vandt til Gymnasiernes Landsstævne.
Kender du mig? Det er jeg glad for at høre!
Du inspirerede mig til at dyrke løb!
Må jeg trykke din hånd?
Selvfølgelig
Mange tak!
Hey, Togashi.
Hr. Kaido.
Tak for snakken forleden.
Hvordan går det?
Det går lidt bedre. Og så er det gået op for mig,
at jeg ikke løber for at vinde, men for nogen andre derude.
Det kan være sådan, jeg undslipper virkeligheden.
Jaså?
Alle har deres egne svar, men her er, hvad jeg tror:
Hvis ikke du kender din virkelighed, kan du ikke undslippe den.
At løbe med åbne øjne er noget andet end at stå stille med lukkede øjne.
At se virkeligheden i øjnene kan være skrækindjagende.
Du må acceptere det, du hader.
Men hvis du vil ændre virkeligheden, må du først lære den at kende.
Hvis du lukker øjnene, kommer du ingen vegne.
Pas på dig selv, Togashi.
Det skal jeg nok.
Du godeste, Togashi!
Du blev nummer to og næsten samtidig med Kabaki.
Du er gået videre til B-puljen!
Tak.
For at være ærlig var det helt uventet.
Jeg har det på samme måde.
Virkelig?
Nu er du kvalificeret til dette års mesterskab.
Jeg ser frem til dit episke comeback!
Jeg skal nok gøre mit bedste.
Hvor er jeg spændt!
Hej, Togashi.
Goddag.
-Hvordan går det? -Slet ikke dårligt.
Klar…
KOYAMACHO HOSPITAL
Det er en fibersprængning.
Hvad?
Jeg anbefaler, at du springer konkurrencer over i år.
Men landsmesterskabet er om en uge.
En fibersprængning er ikke noget at spøge med.
Hvis du overanstrenger musklen, er din karriere forbi.
Men jeg er nødt til at løbe…
Et halvt års genoptræning ville være bedst på længere sigt.
Fokuser på det. Der er altid næste år.
Hvad?
Jeg beklager, men din kontrakt opsiges, hvis du ikke deltager.
Er det dit alvor?
Desværre ja.
Se selv, det står i din kontrakt.
Men siden du har været så loyal en medarbejder,
vil vi gerne tilbyde, at du kan støtte os som træner fra nu af.
Du kan selv læse kontrakten igennem, og hvis du er tilfreds…
Det så godt ud.
Tror du, vi kan slå parallelklassen nu?
Ville det være bedre med nogle længere skridt?
Det kunne gøre os hurtigere.
-Tværtimod. -Hvad?
For lange skridt ødelægger balancen.
Undskyld, afbrød jeg jer midt i noget?
Hvad mener du med det?
I stedet for strække benet længere, så skub hårdere med fødderne
for hvert skridt, I tager.
Skubbe hårdere med fødderne…
Ja, sådan der.
Okay, lad os prøve det.
Ja. Mange tak.
Mange tak.
Er det snart Idrætsdag?
-Ja. -Ja.
Han er den sidste, jeg er lige før ham.
Vi vil gerne slå D-klassen.
Jaså. De må være jeres rivaler.
At tackle et nederlag er altså meget vigtigere end teknik.
Hvad?
Selv hvis I gør jeres bedste, kan det være, I taber, men det er okay.
Det er ikke liv eller død. Hvis I er forberedt på at tabe,
kan det endda være, I gør det endnu bedre.
Fart er ikke alt. Så bare tag det roligt.
Hvorfor ofre sit liv…
Hele mit liv…
Hvad går der af ham? Lad os gå.
Ja.
AIDA HOSPITAL
Togashi.
Nigami.
Brug for et lift?
Tak, fordi du anbefalede den læge til mig.
Så lidt. Tænk, at der kun er en uge til.
Jeg behøver kun, at løbe tre 100-meterløb med fuld kraft.
Du minder mig om mig selv tilbage i gymnasiet.
Jeg var hunderæd,
men i det ene spinkle øjeblik,
kunne jeg opgive mit liv.
Så pludselig var jeg død indvendigt og levede kun for morgendagen.
Mit næste løb repræsenterer de sidste 25 år af mit liv… og nutiden
Hvis jeg kun lever i en fortsættelse af i går,
så vil jeg ikke længere kunne løbe med fuld kraft.
Hvordan går det, hr. Kabaki?
Det går vel udmærket.
Dagen i dag er lidt en opvarmning til finalen i morgen…
Godmorgen, Kabaki.
Godmorgen.
Hvordan går det med benet, Togashi?
Jeg tror, jeg klarer det, selvom jeg ikke har fået grønt lys.
Jaså.
Vi ses på banen.
Ja.
Dig og hr. Togashi er i samme heat, ikke?
-Hvis der er udsigt til finalen… -Det her ændrer alt.
Kampen er i gang.
Kabaki kommer først! Togashi blev nummer to!
Du er altid velforberedt, ikke?
Zaitsu.
Jeg hører, at du vandt stort til optakten.
Ligesom dig.
Jeg kom til at tænke på dengang, du spurgte, hvordan man håndterer angst.
Jeg sætter pris på det, du sagde. Takket være dig har jeg nu et mål.
Et mål?
Nemlig.
Risikoer, trends og strategier. Rekorden, der ligger bag dem, er mit mål.
Jeg vinder det her næste løb.
Jeg er imponeret. Tænk, at du satser hele dit liv på en rekord.
Er det et kompliment?
Faktisk har jeg ondt af dig.
Jeg mistede kampgejsten, efter jeg blev kendt som "den ubestridte mester".
Jo hurtigere jeg bliver, jo mere sakker alle andre bagud.
Og når jeg ser til siden, er jeg alene.
Det er den samme udsigt som fra sidstepladsen.
Det er forbandet ensomt.
Den sande triumf og glæde er ikke rekorder eller medaljer.
Det er modstandere.
En førsteplads vundet, når man konkurrerer med andre.
-Det er… -Jeg har min egen måde, tak.
Ja, det har du vel.
Skuf mig nu ikke.
Mændenes 100-meter semifinale, første heat.
På pladserne.
Kabaki og Togashi er helt klart favoritterne her.
Kan det 17-årige stjerneskud, Morikawa, mon hamle op med dem?
Togashi på førstepladsen, Kabaki på andenpladsen.
Morikawa kom tæt på, men vinder tredjepladsen.
Zaitsu, Komiya, og Kaido. Japans top tre er her alle.
De er praktisk talt i finalen.
Zaitsu er sakket bagud på det sidste, så jeg satser på Komiya.
Zaitsu ser ud til at være sakket bagud, fordi han var hurtigere, da han var ung.
Men det bliver helt sikkert en af de to.
Ja, enten Zaitsu eller Komiya.
Zaitsu eller Komiya.
-Zaitsu eller Komiya. -Zaitsu eller Komiya.
-Zaitsu eller Komiya!
Zaitsu eller Komiya.
-Hvem bliver det? -Zaitsu eller Komiya.
-Zaitsu eller… Komiya. -Zaitsu eller Komiya.
Zaitsu eller Komiya…
Er jeg overhovedet med i løbet?
Andet heat af semifinalen begynder snart!
Hvordan vil Kaido klare sig mod Zaitsu og Komiya?
Set.
Så det her er virkeligheden?
Så må jeg se, om jeg kan undslippe den nu!
Kaido vinder førstepladsen, Komiya anden og Zaitsu femtepladsen.
Utroligt! Zaitsu elimineret i semifinalen!
Kaido besejrede endelig Zaitsu!
Og han fik den næstbedste tid i Japans historie!
Komiya.
Det er længe siden.
Det er det.
For første gang i ti år, får jeg lov til at dyste mod dig igen.
Ja. Tænker du nogensinde over alt det her, Togashi?
Hvor nyttesløst det er at løbe den samme distance hver dag?
De sidste ti år har jeg kun tænkt på at slå rekorder.
Jeg har ikke kunne fokusere på andet.
Men for lidt siden blev jeg slået af en, der er ligeglad med rekorder.
Ingen kalkuleringer eller strategier. Han havde kun sin ihærdighed.
Selv hvis jeg sætter en ny rekord, hvad venter der mig så på den anden side?
Der er intet at vinde ved at være hurtig
og intet at tabe ved at være langsom.
Så hvad i alverden
handler det øjeblik om?
Hvad er meningen med det her løb?
Hvad er det, vi løber for?
Det er da åbenlyst.
For at vi kan gøre vores bedste. Mere behøver vi ikke.
Når jeg ser tilbage på mit liv, har det hele været så hektisk.
Jeg var så bange for at være alene, og så troede jeg, jeg var usårlig.
Så jeg skænkede ikke nederlag en tanke
og troede af en eller anden grund, at jeg var beskyttet.
Men jeg er her takket være min fortid.
Vi mennesker kan kun forstå os selv. Der er intet sted, vi rigtig hører til.
Ens sind skaber solidaritet, medfølelse og kærlighed.
Alting i verden giver os angst.
Og i sidste ende dør vi alle sammen.
Når man tænker over det, er vi alle lidt skøre.
Men ingen af disse ting
kan ændre ved den glæde, vi føler, når vi gør vores bedste.
Jeg har set det et utal af gange og følt det lige så meget.
Jeg har aldrig selv set eller oplevet det.
Den her dumme sport har ingen løsning.
Der er én enkelt regel, som du har glemt, Komiya.
At være hurtigst til 100-meterløb kan løse stort set alt.
Du har opnået og finpudset en helt utrolig fart på egen hånd.
Syntes du, det er dumt?
Når vi løber, forsvinder alt andet. I en tilsløret verden skinner alting.
Hvis du aldrig har oplevet det,
så lad os gøre det sammen til vores næste løb.
Hr. Zaitsu, du tabte pludselig farten. Er du kommet noget til?
Var det en ulykke?
Der er noget, jeg gerne vil sige til jer alle sammen.
Fra i dag trækker jeg mig tilbage som professionel atlet.
Hvad? Stopper du karrieren?
Er der en særlig grund?
Hey! Zaitsu stopper karrieren!
Er det på grund af dit sidste nederlag?
Eller er det en skade?
Når jeg nu ikke længere er sprinter, så lad mig sige det lige ud.
100-meterløbet koger et helt liv ned til ét enkelt øjeblik.
Én centimeter eller et par grams forskel kan ødelægge dig.
Og dog,
så er det der, vi finder lykken.
Der er en frihed, som kun den distance kan give os.
Hr. Zaitsu har netop annonceret, at han trækker sig tilbage.
-Vent! -Et sidste spørgsmål!
Har du nogle ord til deltagerne i finalen?
Håb, skuffelse,
storhed, forfald,
udmattelse, tilfredshed,
frustration, anerkendelse
og alle andre følelser.
Prop dem alle ind i de 100 meter,
og nyd de bedste ti sekunder af dit liv.
-Hr. Zaitsu. -Vent et øjeblik!
Anden dag af Landsmesterskabet. Det er finalen i mændenes 100-meterløb.
100-meterløbets konge, Zaitsu, blev elimineret til semifinalen
og annoncerede til alles chok, at han stopper karrieren.
Løbesportens historie ændrer sig i dag.
I aften vil vi være vidne til et historisk øjeblik.
Hvem bliver Japans hurtigste mand?
Landsmesterskabet i mændenes 100-meterløb!
VÆR VENLIGST STILLE UNDER STARTEN!
På pladserne.
DET SIDSTE LØB
VIL VÆRE OVRE
OM TI SEKUNDER
Tekster af: Rune Fugleberg