Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Förstår du vad läkaren säger till dig?
Vem av pojkarna gjorde det mot dig?
Säg det.
Säg det!
Om ett par månader är det här... Det är glömt, det lovar jag.
Du är en stark flicka. Det har du alltid varit.
För länge sen, när... när jag hittade dig...
Det var iskallt och snöade, och jag var ute för att hitta ved-
och för att få hem de andra barnen.
När jag kom tillbaka till huset så låg du där i en korg framför dörren.
Med bara en tunn liten filt över dig.
Men du sa inget. Du grät inte, klagade inte.
Du var stark redan då.
Jag är stolt över dig.
Och jag är glad att... att det här kan stanna mellan oss.
Eller hur?
Hora.
Den tar jag.
Cecilia är ett av våra allra käraste barn.
Hon är lugn och pliktskyldig, frisk och... renlig.
- Och hur gammal är hon, nu igen? - 15.
- Vem är fadern? - En ung pojke.
Vi gör vårt yttersta för att undvika sånt här. Det har aldrig hänt förr.
Avtalet är ju att Cecilia bor här på Aurora tills hon föder-
- så att ni kan få barnet så snart det kommer till världen.
Och så kommer vi och hämtar henne när ni kontaktar oss.
Hon är smal.
- Hon är starkare än hon ser ut. - Och hon vet vad som ska hända?
Ja, det gör hon. Vi är eniga om att det här är det enda rätta.
Hon vill inte behålla barnet själv. Det är bäst för alla.
Vi äter om en timme. På nedervåningen.
Jag är inte hungrig.
Jag vill åka hem.
- Ät. - Nej.
- Jag är inte hungrig, säger jag. - Barnet i magen är hungrigt. Ät.
Nej.
Så!
Jag undrade om jag fick läsa lite? För barnet, alltså.
Om jag får för dig, förstås.
Bara så att det vänjer sig vid min röst.
"Mannen hade inte haft en glad stund sedan han lämnat barnen i skogen."
"Greta kastade ut pärlorna och ädelstenarna ur förklädet"-
- "och Hans tog en handfull efter den andra ur fickan."
"Nu var alla sorger slut och de levde lyckliga i alla sina dagar."
"Snipp, snapp, snut, så var sagan slut."
Tack för att du lät mig göra det.
Du ska ju vara här ett tag-
- så vi kan väl lika gärna göra det bästa av det.
Jag tror till och med att vi kan bli goda vänner. Om du vill.
Vi bits inte. Det lovar jag.
Om du kan lova detsamma.
God natt.
Bu.
Jaså!
Din lilla bandit.
Nej, jag kan inte!
Du är för snabb.
- Kom, Alma. Ska du inte vara med? - Det är din tur.
Du är en liten hare! Okej...
Jag sa ju det! Se där. Den passar perfekt.
Titta, så vacker du är. Kom.
Du är vacker, Cecilia.
Det bubblar där inne. Det ser jag.
Det är bra. Det är väldigt bra.
- Är det? - Ja. Det gör dig... spännande.
Man kan lära sig mycket om människor genom att studera deras ansikten.
Ta dina ögon, till exempel.
Bruna. Djupa.
Lite genomsnittliga, förstås. Flackar oroligt i vinden.
Ser sig alltid omkring.
Alltid redo att springa och gömma sig. Eller att bita ifrån.
Vad heter den?
Tiberius.
Han är otroligt arrogant. Han vägrar låta mig hålla honom.
Men jag tycker om honom ändå. Kanariefåglar ska sjunga vackert-
- men han kan inte sjunga en ton. Eller så vill han bara inte.
Jag fick honom av en rumänsk kvinna som bodde här en sommar.
Hon... hon påstod att den kunde förutspå jordens undergång.
Så kanske är det lika bra att jag inte hört den sjunga än.
Du är så fin. Vi är mer lika än du tror, du och jag.
Man skulle aldrig kunna tro att du kommer från ett barnhem.
Vänta, jag hämtar ett hårspänne.
Hur länge har Alma varit här?
Sen jag var liten. Mina föräldrar anställde henne som barnpiga åt mig.
Hon är lika mycket en del av Aurora som möblerna.
- Varför har hon inget hår? - Hon klipper det bara.
Jag tror att det är nåt från hennes barndom.
De hade mycket löss där hon kommer ifrån, så det var väl lättare.
Nu berättar jag nåt som du aldrig får föra vidare.
Hon är född utan skugga. Visste du det? Hon har ingen skugga.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Det är helt förskräckligt.
Vi måste komma ihåg att... hon ska åka hem om ett tag.
Hon är bara här för att ge dig ett barn.
Det finns ingen anledning att göra henne förvirrad.
Hon hör inte hemma här.
Det känns som om väggarna tittar på mig.
Dömer mig.
Jag vet inte om det är betryggande eller skrämmande.
Det kanske räcker för ikväll.
Det känns som om jag ger mitt hjärta till nån-
- som bara behandlar det som en blomma på sin kappa.
Men om ni är en blomma, milady, så är ni sannerligen-
den vackraste rosen i kungariket.
Åh, Dionissia, ni vet alltid hur ni ska muntra upp mig.
Men vad är en ros annat än blad som långsamt förgås till intet?
Lova mig, Dionissia... Lova mig att vi aldrig ska skiljas åt.
Inte ens när jag blir drottning. Svär det nu, och ta aldrig tillbaka det.
Mycket kan ske mellan nu och aldrig, milady.
Tiden sköljer bort alla löften med tvättvattnet.
Frukta inte, min kära Dionissia.
Du följer blott ödets plan.
Ljuset falnar.
Där framme ser jag floden Styx brusande vatten.
Eugines sista resa.
Åh, Dionissia, räck mig ett ljus av vax-
- ty natten är dunkel och full av fasor.
Jag hann aldrig berätta för henne...
...att jag älskade henne.
Jaha, vad tycker du?
Ja, den är ju inte färdig än, men...
- Tyckte du om den? - Ja, det gjorde jag.
Du måste vara ärlig.
- Kanske inte slutet, så mycket. - Vad var det med slutet?
Jag tyckte inte om att hon dog i slutet.
Döden är en nåd för henne. Det är ett lyckligt slut.
Hon försöker utmana ödet i hela sitt liv, men...
...i slutändan är det ändå förgäves.
Man får det man får. Man är det man är.
Är det så?
Ja, så är det. Eugine får finna sig i sin lott i livet.
Och i slutändan fattar hon det enda beslut-
som är helt och hållet hennes eget.
Det är starkt.
Är det så du mår?
Det är så det är.
Oavsett vad, bakom allt anmärkningsvärt som nånsin hänt-
så gömmer sig ett tragiskt slut.
Är det inte meningen att de ska hitta familjer åt er?
Ni ska väl inte bo på barnhemmet hela livet?
Ibland kommer det folk och tittar på oss.
Då måste vi ställa upp oss i rad.
Ibland blir nån vald, men det är för det mesta bara de små.
En gång kom en man och en kvinna och hämtade mig.
De tog med mig till djurparken-
- och så gick vi runt och tittade på djuren hela dagen.
När vi var klara trodde jag att jag skulle få följa med dem hem.
Men då körde de tillbaka mig till barnhemmet.
Kom. Vi dansar.
- Jag kan inte dansa. - Jag kan visa hur man gör.
- Det kan du visst! - Nej, det kan jag inte.
Sätt dig.
Tycker du om att vara här?
Ja. Tack.
Vad tycker du om?
Allt möjligt.
Alltihop.
Ida.
Ser du fram emot att komma hem?
Slår de dig?
Om jag inte uppför mig ordentligt så gör de det, ja.
Föreståndaren? Slår han dig?
Nej.
Vad gör han med dig, då?
Varför frågar du om det?
Vem är far till barnet?
- Det är en pojke från barnhemmet. - Vem är fadern?
Det är en pojke.
Föreståndaren, har han gått i säng med dig?
Har han tvingat sig på dig?
Det är inte ditt fel.
- Jo. - Nej.
Det är inte du som har gjort nåt fel.
Jag vet hur det är.
Nej, det gör du inte.
Jag har själv varit på barnhem.
Drick din mjölk.
Du har inte somnat än. Får jag komma in?
- Mår du bra? - Ja.
Bra.
- Tycker du om att vara här? - Ja. Mycket.
Det är så tyst här.
Du skulle ha sett det förr i tiden.
Det var fullt av liv här.
Jag ordnade...
...stora middagar, konserter, fester.
Alla kom...
...i sina finaste kläder.
Vi pratade och dansade och sjöng och spelade hela natten.
Ibland flera dagar i sträck.
En nyårsafton tog vi in alla djur inomhus, ett efter ett.
Genom alla rummen.
Varje gång ett djur kom förbi så applåderade och skålade vi.
Vi hyllade dem.
Du är så fin.
Jag är så förskräcklig.
Jag kan inte förstå att ingen vill ha dig.
Jag är så glad att du är här.
Du ger det här gamla huset liv.
Jag önskar att du inte behövde åka hem.
Så, så. Lugn och fin. Hör ni! Lugna er.
Se upp! Så... nej.
Så...
"Fiskaren gick ner till sjön varje dag för att fiska."
"En dag när han hade kastat sin rev och stirrade ut över vattnet"-
- "och passade på sitt flöte såg han att det rycktes mot botten."
"Han vevade in reven och när han fick upp den ur vattnet"-
- "såg han att det hängde en stor ruda på kroken."
Hon vägrar prata med mig. Hon tittar inte ens på mig.
Kan inte du försöka prata med henne?
Alma.
Hur går det med Olivia?
Vad vill du, Cecilia?
Jag vill bara veta hur det går.
Och så vill jag... fråga en sak.
Jag vet ju att Olivia har kommit nu.
Och att avtalet var att jag skulle åka hem när jag hade fött.
Men kan jag inte få stanna här?
Nej.
- Varför inte? - Det var inte avtalet.
Kan vi inte göra ett nytt avtal? Jag kan hjälpa till att hålla rent.
Jag kan hjälpa Alma. Jag kan hjälpa till att passa Olivia också.
- Cecilia. - Vi kan också...
Vi kan säga att jag är barnpigan, eller tjänstepigan.
Eller så kan vi säga att jag är din dotter.
Sluta, Cecilia. Du kan inte bo här.
Du kan få stanna ett par dagar, tills du har hämtat dig, men det är allt.
Beklagar.
Tack.
Det kommer gäster ikväll.
Ida vill gärna att du stannar på ditt rum.
De vet inte att du är här, så...
Det är förvirrande, eller hur?
Ida vill gärna att de tror att det är hennes barn. Eller...
Det är det ju, men att det är hon som har fött det.
Så. Nu är det klart.
Åh, Ida! Du ser helt bedårande ut!
Edith! Så härligt att se er. Välkomna.
- Det var länge sen. - Ja, alldeles för länge.
- Du ser ut att må bra. - Tack. Du också.
Ida! God kväll.
God kväll. Och välkommen.
- Det här är Sally. - Välkommen. Stig på.
Jag har massor av mat. Jag hoppas att ni är hungriga.
Min gammelfarfar var en enorm man. Ja, enorm av personlighet-
- men han var också enormt tjock och älskade att dansa.
Han älskade det så mycket att det dödade honom.
Han dog faktiskt här i matsalen. Det var en balsal på den tiden.
Hans hjärta slutade slå halvvägs genom en wienervals-
- men hans kropp dansade vidare i ytterligare tre dygn-
- tills den sist föll ihop. Då fick han äntligen frid.
Och ibland när jag är här nere på natten...
...så kan jag fortfarande höra hans dansande fotsteg.
- Så får du aldrig göra, snälla Ida. - Tror du på spöken, Harald?
Han insisterar på att han såg ett spöke på Irland.
Jag insisterar inte bara. Jag lovar.
Det var i ett litet kyrktorn. En liten man.
Vi har ett spöke hos oss. Det dricker all min sprit.
Jag vill skåla för gammal vänskap.
Det är härligt att se er igen. Ikväll ska vi festa som förr i tiden.
Jag hoppas att ni minns hur man gör, även om ni har lagt på er, Håkon.
- Simmar du fortfarande? - Det är många år sen.
Det kan jag gott tänka mig.
Var har du gjort av Vilhelm? Vi kan inte ha fest utan honom.
Han har väl inte äntligen gjort allvar av sitt hot att lämna dig?
Jo, det kan man väl gott säga.
Han er ju död.
- Nej! - Det är många år sen nu.
Han dog i kriget. Det trodde jag att du visste.
Om jag får så har Sally faktiskt nyheter. Helt apropå.
Säg det, du.
- Ja... jag är gravid. - Gratulerar, flickan min.
- Stort grattis. - Tack.
Det är inte så man använder "apropå".
Men helt apropå har jag också en nyhet.
- En lite större. - Jaså?
Vänta här.
- Ja, den är väldigt vacker. - Är det en roman?
- En diktsamling. - Det är inget för mig.
Så... ja.
Ja. Så...
Det här är min dotter.
- Är det ditt? - Ja, Edith. Det är mitt.
Hon är min dotter. Eller hur? Ja.
Vad heter hon?
Olivia.
- Varför är ni så tysta? - Förlåt oss, Ida. Gratulerar.
Det är bara en överraskning för oss allihop, eller hur?
- Gratulerar. - Tack.
Nej!
Vad är det för ljuvligt väsen vi har här?
- Vem är du? - Cecilia.
Tack, Cecilia. Det var allt.
Jag bor här. Jag är barnpigan.
- Och du tar hand om Olivia, eller...? - Ja, och hjälper till med städningen.
Ja, jag har det bra här.
Är du barnpiga eller tjänstepiga?
Jag tror att Alma behöver dig i köket.
Du har en anmärkningsvärd dialekt. Varifrån kommer du?
Minns ni när vi tog in alla djur-
- och jag ledde dem runt och ringde i klockan?
Vi har inga djur längre, men vi kan komma på nåt annat.
Det är ju ovanligt att bli gravid i vår ålder.
- Är det inte i det närmaste omöjligt? - Nej, det kan man absolut.
Jag har hört lite av din mors musik. Det är mycket vackert.
- Ja, verkligen. Helt rätt. - Det är ju ett mirakel. Är hon frisk?
- Hon har tio fingrar. Vill du räkna? - Är oliverna från Sicilien?
Min mors väninna arbetade på Titanic och överlevde.
Senare arbetade hon ombord på Britannic, systerfartyget-
som också sjönk, och överlevde.
Så mirakel sker. Hon fick sen polio, men...
Varför vill du att vi tror att det är ditt barn?
Det är hennes barn. Kan du inte bara vara tyst?
Jag tror att din barnpiga har spillt.
Är det här en revy? Vad i helvete är det som händer?
Och nu stannar du här. Du stannar här!
Håkon!
- Kom igen! - Jag sitter och smälter maten.
- Kom nu. - Nej, jag kan inte.
- Kom igen. - Jag kan inte, jag är för mätt.
- Kom nu, Arthur. - Nej tack.
Nej. Nej, det... Nej.
Jaha, Harald. Då är det bara du och jag kvar.
Kom nu.
Kanske senare, Ida.
Är det nån av er som har hört nåt från Marie Dugan?
Senast jag hörde nåt bodde hon i Spanien.
- Hon är gift, för tredje gången. - Tredje gången?
Hon sjunger fortfarande helt underbart.
Ja.
Vad fan är det med er?
Ost! Vi måste ha ost.
Hon är väldigt söt ändå... Olivia.
Ja.
Hon bör inte få lov att ha ett barn.
- Edith! - Jag säger bara det alla tänker.
Vad då?
Vi kanske ska börja dra oss hemåt.
Vi skulle aldrig ha kommit.
Olivia är inte Idas första barn.
Var är det första barnet?
Hon föll ut från ett fönster. Inte ens två år gammal.
Det var en olycka, Edith.
En förfärlig, tragisk olycka.
- Var det det? - Ja.
Hon klättrade upp på karmen...
...och föll ut.
Det hände under en av hennes fester.
- Hon glömde att hon hade en dotter. - Nå, Edith.
- Hon var full, som alltid. - Sluta nu, Edith.
Vi var alla fulla den kvällen.
Från den dagen blev det kallt och grått på Aurora.
Folk orkade förståeligt nog inte komma hit längre.
- Och Ida barrikaderade sig här. - Jag trodde att det blivit bättre.
Jag sa ju det. Hon har inte förändrats.
Det var ett förfärligt sätt att tala om en annan människa på.
Har nån av er nånsin besökt henne?
Eller försökt hjälpa henne?
Jag tror inte att du vet vad du pratar om.
Jag säger bara det. Hon bör inte få lov att ha ett barn.
Det var fint att få träffa lilla Olivia.
Hon är ljuvlig, Ida.
Kan jag få lov att utbringa en skål för den lilla?
Må framtiden vara välsignad.
- Skål. - Skål.
Oj, jag glömde druvorna. Ursäkta.
Ida, jag ber verkligen om ursäkt.
Edith går alldeles för långt.
Hon måste ha blivit provocerad av nåt.
Vänta lite, Ida. Vad är det som händer?
Jag har sett hur du tittar på mig.
Vi kanske bara ska gå in till de andra.
Du vill ju. Harald.
Ida. Ida! Jag gör inte sånt längre.
- Har jag blivit för gammal? - Nu går vi tillbaka till de andra.
- Nej. - Du vill ju.
- Ida, snälla du.
Snälla du... Jag kan inte!
- Varför är du så hård, då? - Det kan jag inte rå för.
Nej... Nej, Ida.
Ida.
Åh nej!
Aj! Spöke!
Nej, nej.
Sluta!
- Sluta. - Harald!
Vad är det som händer? Sluta nu. Sluta nu!
Vad är det som händer?
Sluta med det där! Vad är det du gör? Sluta!
Galna flickebarn. Stanna där!
Förlåt.
Förlåt. Förlåt.
Harald!
- Kom. På med byxorna. - Vi tar honom hit bort.
- På med byxorna, Harald. Kom. - Det är Ida. Hon är en siren.
- Förlåt. Det här är ett dårhus. - Harald.
- Det är inte hennes fel. - Ring.
- Vi kan inte skicka tillbaka henne. - Ring, Alma.
- Jag kan inte tillåta det. - Ingen väntar på din tillåtelse.
Att skicka tillbaka henne till barnhemmet-
- är att skicka henne direkt till helvetet.
- Det är inte ditt problem. - Det är ditt problem.
Och dina problem har alltid varit mina problem.
Vad är det för konspiration ni har på gång? Jag är omgiven av fiender.
- Vems sida står du på egentligen? - Vad yrar du om?
Vad har du tänkt dig? Att hon ska stanna här?
Att vi ska bli en lycklig familj som ler och låtsas som ingenting?
Alma, du tänker dig inte för.
Hon är inte mitt barn... eller ditt.
Se inte på mig så där.
Jag är inte ond, Alma.
Jag är realistisk.
Det har sänkt sig en rutten dimma över stället!
- Vi måste vädra. - Du är inte dig själv.
- Du är en förrädisk ängel. - Du är full.
Jag är inte full! Om jag var full skulle jag säga-
- att du har det mest ordinära ansikte Gud har skapat.
Att se på det ansiktet i 40 år har sugit all inspiration ur huset.
Börja inte slåss med mig.
Jag brottar ner dig direkt.
Är det uppfattat?
Varför är du fortfarande här?
Varför har du inte stuckit för länge sen?
Stick, då!
Stick!
Låt mig sitta här helt ensam och prata med väggarna.
Tills jag en dag dricker mig modig nog att skära handlederna av mig.
- Skulle du bli nöjd då? - Nej, det skulle jag inte.
- Skulle du bli nöjd då? - Nej.
- Ring, då. - Nej.
Ring!
Då gör jag det själv.
Släpp.
Släpp. Släpp.
Släpp, då. Släpp då, släpp då!
Ida, lugn. Så ja.
Ida, lugn.
- Ring. - Så, så, så. Kom hit.
Så ja.
Jag kan förstå om du hatar mig.
Du är så fin.
Och snäll.
Du förtjänar ett bra liv.
Kan du förlåta mig?
Jag förtjänar det inte.
Jo.
Hur har du lärt dig att vara en så god människa?
Jag är så trött.
Så trött.
Får jag sova här?
Ja.
Det var nära ögat.
Jag har hittat Tiberius.
Kan du lova mig...
...att du aldrig berättar för Olivia vem du egentligen är?
Det är märkligt att man kan tycka så mycket om en varelse, eller hur?
Det som egentligen är ett skadedjur...
...och inte hör hemma i ett hus.
När jag ringde barnhemmet för att de skulle hämta dig-
bönföll de mig om att behålla dig.
Inte ens de vill ha dig.
De kan inte bli av med dig.
Du hör inte hemma här.
När ska du förstå det? Va?
Du är så ful! Du hör inte hemma här.
Ingen älskar dig och ingen vill ha dig.
Din mor vill inte ha dig. Jag vill inte ha dig!
Gå ut och dö! Du stinker, din lilla råtta!
Du är en liten råtta! Förstår du det?
Översättning: Tilda Appelberg Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Kristina Nises