POLOVIČNÍ CHLAP 6. díl
- Co to děláš? - Převlíkám se.
- Do čeho? - Prostě se převlíkám.
Na co bandáže?
Jestli nezačneš mluvit, Rubene, nebudu tu...
Miluješ mě, že jo?
Co?
Miluješ mě?
- Kam tím míříš? - Odpověz na otázku.
- Samozřejmě. Jsi můj... - Ne.
Bez výmluv. Drž se emocí.
Kde to cítíš?
Lásku ke mně.
Kde ji cítíš?
Tady?
No tak, Rubene, o co ti...
Odpověz na otázku.
Lásku cítíš v srdci, ne?
Ne, na takovou odpověď seru.
Mluv za sebe.
Kde cítí lásku Niall Kennedy?
- Cítím ji všude. - Všude?
Jo, prochází celým mým tělem.
- Popiš to. - Nemůžu to popsat!
Ano, můžeš, kurva!
Zkurvenej pan poeta laureatus, nebo cos to vyhrál.
Tvoje práce je vyjadřovat se slovem.
Tak dělej, vyklop to na mě.
Jasně.
Tak, abych tomu rozuměl.
Je to...
- Hazard. - Fakt, jo?
Je to nejlepší
a nejhorší pocit zároveň.
A je jedinej.
Jedinej, kterej cítím.
Jako kdybych byl...
z tebe sjetej nebo tak něco.
Chemicky závislej. Já nevím.
Jak dlouho jsi čekal?
- A s čím jako? - Než ses přiřítil.
A vzal si to, co je moje?
O tom nebudu mluvit.
Sakra.
- Připraven? - Jo, promiň. Už jdu.
Dobře.
Kdo má první otázku? Ano, madam.
Vaše kniha je považována za moderní mistrovské dílo.
Povíte nám, jak jste dokázal
vylíčit takový portrét mužského násilí?
Dobrý autor neodhalí svůj zdroj.
Tak ho odhalte!
Pardon, to nemůžu...
compadre.
Předlohou byl zjevně váš bratr,
který figuroval ve dvou známých případech brutálního napadení.
Naposledy málem přišel o život Benjamin Thompson.
Ne. S tím nemá kniha nic společného.
Bratr tvořil část výzkumu, ale připomínám, že jde o fikci.
Není to biografie.
Tu napsat by bylo snadné.
Ano, ale kniha sleduje násilnického protagonistu Cosma,
který je navzdory činům
líčen jako oběť emocí, které sám neovládá.
Pokoušel jste se tím hájit bratrovy činy?
Ani v nejmenším.
Pojďme dát slovo i dalším, prosím.
Uvolni se, jo? Jsi dost v křeči.
Ano. Můžeme.
Já navážu na poslední otázku.
Působíte v odpovědích poněkud defenzivně.
Ale soud s vaším bratrem byl natolik exponovaný,
že jste musel tušit paralely.
Ano, ale co dialogy?
Postavy? Portrét duševního zdraví?
- Ty nepochází od něj. - Omlouvám se.
Jen chceme poznat muže v pozadí příběhu.
To jsem já. V pozadí příběhu jsem já.
- Rozumím, ale... - Nezlobte se,
ale má tu někdo otázky na mě?
Vážně?
To si říkáte novináři?
Takže příštích 20 minut
budeme odpovídat pouze na otázky na autora
a na tvůrčí proces při psaní románu.
Má k tomu někdo další otázky?
SPISOVATEL ZTRATIL NERVY
Kámo! Já se potrhám smíchy.
Ty vole. Kámo.
Co tě to napadlo?
Do prdele, hele, poslouchej to:
"Když padly všechny otázky na autora,
místnost zcela ztichla."
"Jeden reportér nakonec zdvihl ruku,
ale jen se zeptal, kde jsou záchody."
To je dobrý. To je dobrý.
Asi už půjdu.
Nech toho, ty nevrlej poseroutko.
No tak. Jsem v base.
Potřebuju se nějak rozveselit.
- Neměl by sis to tak užívat. - Hovno.
- Co tě to tak žere, ty šuline? - Protože...
- Ptají se jen na tebe. - No tak, Bambič.
Já jsem hlavní hrdina.
Kdy už si to uvědomíš?
Ty jsi leda pomocník. Anebo sluha, co mi nosí oběd.
Hele, chápu.
Vrhám fakt dlouhej stín. I když jsem zavřenej.
Když teda neuneseš otázky,
proč píšeš knížku podle mě?
Cítil jsem...
Já nevím...
Něco.
Vinu?
Jak tě to napadlo?
Však víš, za tu věc s Monou.
Prosím?
Pořádně jsi ji nehlídal.
- Pustils k ní toho sráče Benjiho. - Jo tak. Ne.
Nemohl jsem...
na ni dohlížet pořád.
Pořád to ale popírá.
Že s ním spala.
Od kdy?
To už nevím. Může to být asi tejden.
Byla tady?
Jo, teď poprvý za tři roky.
Přivedla i malýho Bairda.
- Zbožňuju toho špunta. - Vzala Bairda?
Jo. Zázračný dítě.
Jsou mu už tři. Šílený.
Věřil bys tomu? My dva. Otcové.
Vím, že to tvý často nevídáš, ale koukni na nás.
Dva urostlý fotrové, kurva.
Nerozumím. Myslel jsem, že s ním máš zákaz styku.
Měl jsem, ale Mona změnila názor.
Povím ti,
není lepší motivace, proč tady sekat latinu.
Vypadnout dřív, než pochopí, kde jsem.
Tohle je tak zčistajasna. Proč přišla?
Nemá někoho jinýho?
Měla. Je konec.
Proč? Proč je konec?
Při sexu volala mý jméno.
Nemám to potvrzený, ale podle mě to tak bylo.
A neříkala ti, proč přišla?
Ne, ale něco ji fakt trápilo.
Nezjistil jsem co.
Nedostal jsi to z ní?
Ne.
Zatím.
Jsou to čtyři roky, Mono.
Nechápu to. Proč teď?
Protože jsem děsně osamělá.
Baird je celej den ve školce, Luke mě opustil
a tolik mi chybí, chápeš?
Získej ho zpět.
- Myslím Rubena. Ruben mi chybí! - Ne.
Nechci to pořád dokola řešit.
Je konec. Obrať list.
Na nevěře vztah nepostavíš.
Takový tajemství tě zničí zevnitř.
Tak mu to povím.
Začneme s čistým štítem.
Mono, on nás zabije.
- Zabije tebe. - A potom co?
Nadosmrti vás bude dělit přepážka ve vězení.
Zbláznila ses.
Tak, polož to.
Jdi ode mě, ty prase!
Mono, no tak.
Neuvažuješ racionálně.
Kam se podělo mentální třídění?
- Byla jsi v tom dobrá. - Stejně tě to dožene.
Mentální třídění je jen přesouvání věcí z hlavy do duše.
To je nesmysl. Myslíš akorát na sebe.
Ne, to ne. Jde i o malýho Bairda.
Už dorůstá do věku, kdy bude potřebovat mužskej vzor.
To můžu být i já.
Neslyšels, co jsem říkala?
Ruben chce být součástí jeho života, a já souhlasila.
A nepřipustím,
aby kluka vychovával v domnění, že je jeho.
Ten kluk je jeho.
Ne, není. Je tvůj.
Neříkej to. Ani to nenaznačuj.
Akorát si to vsugeruješ
a jednoho dne se prokecneš,
až budeš zas úplně na plech.
To bych ti pěkně zavařila, co?
Ty odporná lidská kreaturo.
Koukej se vzchopit, ano?
Vrať se k Lukeovi, přestaň pít a jdi synovi příkladem.
Nenuť mě, abych se vrátil.
Tak tady je.
- Ahoj, puso. - Čau, Butchi.
Dlouho jsem tě neviděl.
Ne, ne. Pracoval jsem.
Tady nebudeš muset.
Donesl jsi zase nezbedný látky?
Ne, dneska ne.
Chci si odpočinout.
Tady?
Nesmysl.
Uvidíme, co vydržíš.
Hej, Butchi. Počkej.
MÁMA: KDE JSI? UŽ JE TO TADY.
Do hajzlu.
Kde jsi sakra byl?
Promiň. Přijel jsem, jak to šlo.
Nemůžu...
- Takže je...? - Téměř.
Mrzí mě to, mami.
Na konci to s ní už bylo peklo.
Aspoň, že jste jeli společně jednou sanitkou.
Malá úleva přetíženýmu zdravotnictví.
A co bude teď?
Teď nám vystaví úmrtní list.
Pak si ji odvezou pohřebáci a napumpujou ji konzervanty.
Asi je to stejný jak polívat kuře.
- Ví to už Ruben? - Ne.
Chci, abys mu to řekl ty.
Ani nepomýšlej na to, že zazdíš pohřeb.
Jistě ho na něj pustí z vězení, takže ho přijdeš podpořit.
A nech se proboha vyšetřit.
Musel jsi na těch místech, kam chodíš, něco hnusnýho chytit.
Ano, šéfe.
NECHRÁNĚNÝ SEX JSTE MĚL S:
MUŽI - ŽENY - OBOJÍ
ŽENY
MUŽI
ŽENY
Tudy, prosím, pane Kennedy.
Tady. Děkuju.
Promiňte. Ten muž vedle přes chodbu.
- Nejmenuje se Albert? - Ano. Správně. Proč?
Já jen...
Znával jsem ho.
- Bydleli jsme spolu na vysoké. - Páni. Svět je malý.
Ano. Je.
Posaďte se.
- Východ? - Rovně chodbou a doleva.
Díky.
Ahoj. On tě prej zná.
- Kdy tady byl? - Už šel.
Nialle!
Alby!
- Překvápko. - Vím, žes mě viděl.
Ty pracuješ tady?
Nestudoval jsi filozofii?
To jo.
Vrátil jsem se na školu dohnat ztracený čas.
Medicína byla nakonec můj čtvrtý titul.
Mám toulavou povahu.
Vypadáš...
dobře.
Jsem od minula o pár plastik obličeje bohatší.
Sice jsem pořád spíš od Picassa než od Da Vinciho, ale blížím se.
Slyšel jsem o tvé knize. To je super.
To je. Jo.
Tvůj chorobopis už ale zas tolik ne.
Není to důvěrné?
Nahlédl jsem. Promiň.
Ženy.
Vážně, Nialle? Ženy?
Tak jo, lhal jsem. Jen jsem se cítil zranitelně.
Vůbec ses nezměnil.
Já vím. Tragédie.
Neboj, naštěstí máme léky.
My taky...
poskytujeme pomoc účastníkům chemsexových večírků.
Pokud bys chtěl.
Proč myslíš, že to chci?
Poznám to.
Sám jsem tím prošel.
Není snadné se z toho vyhrabat. To mi věř.
Rád jsem tě viděl, příteli.
Tady je. Edgar Allan Posránek.
To mě poser.
Měls tu bejt včera. Vedro jak v prdeli.
Jedinej den v roce, kdy nás slunce poctí návštěvou,
a udělá nám z cely saunu.
Kdybys viděl, jakej to byl pařák.
Šel jsem se vysrat a koule jsem měl tak cenťák pod vodou.
Rubene, Maura zemřela.
Bylo to rychlý?
- Co myslíš? - Její smrt.
No, ne.
Byla nemocná už 20 let.
Jo, ale odešla v klidu?
V klidu. Jo.
Samozřejmě s ohledem na to, jak měla podlomený zdraví.
- Prostě řekni jo. - Jo.
Byl jsi tam, když umřela?
Ne.
Byl jsem v čekárně.
Udělalo se mi zle, když jsem ji uviděl.
Nepoblil ses, že ne? Ty vždycky bliješ.
Jo, možná trochu.
Nepoblils i ji, že ne?
- No, já... - Poblils ji, když umírala?
Takhle vzato asi jo.
Takhle jsem si to nepředstavoval.
Zmrd zkurvenej.
- Kdo? - Benji.
Sebral mi tolik roků.
Ne, Rubene. Nezačínej.
Učil ses tu snad zvládat vztek.
- Jo, ale teď je zpět. - Ne.
Zpracuj ho, jak tě učili.
Je to jen žal přenesenej na neznámější emoci.
Hovno! Nehraj si na cvokaře, kluku!
O mých emocích víš kulový.
Zažil jsem to. Můj táta taky umřel.
Neser mě! Ty jsi měl šanci se rozloučit.
Co kdybys u něj nebyl, protože tě o to nějakej pičus obral?
- To by bylo hrozný. - Jo, přesně!
Tak si to rozmysli, než začneš žvanit o mých emocích.
A vyřiď tomu zmrdovi Benjimu, ať je kdekoli,
že si ho najdu, až mě pustí,
a dokončím, co jsem rozdělal.
To neudělám.
To teda kurva uděláš!
To kurva uděláš, Nialle!
Řekni to! Slyšíš?
Držím tě za koule! Nezapomínej na to!
Uděláš to, kurva! Jo? Slyšíš?
Ty mě neodmítneš, ty šmejde!
Uděláš, co říkám! Jasný?
Jseš pěknej hajzl! Zkurvenej malej sráč!
Uděláš to!
Ty mě neodmítneš!
Hajzle!
Neser mě, ty kryso!
Niall Kennedy?
Tudy, prosím.
Promiň, nevěděl jsem, že u toho budeš.
Doufal jsem, že má přítomnost ti usnadní přiznat pravdu o tom všem.
Vyplň to.
Měl jsi půlku Glasgow.
Dobrá, takže...
Nejdřív dobrou, nebo špatnou zprávu?
- Špatnou. - Klasika.
Špatná zpráva je, že máš syfilis a chlamydie.
Ta dobrá je, že se to dá léčit.
Dám ti antibiotika. Za šest týdnů jsi zdravý.
Pohodička.
Děkuju.
Můžu pomoct ještě s něčím?
Jo.
V kolik tu končíš?
Asi za deset minut.
Nechtěl bys...
zajít na skleničku?
S tak bohatou sexuální minulostí,
jak bych mohl říct ne?
- Takže začal křičet? - Jo. Bylo to děsivý.
Říkal, že ho zabije.
A ten Benji s jeho ženou opravdu spal?
Jo, asi jo.
Páni. Statečnej.
A mají spolu dítě. Ruben a tahle Mona?
Jo.
Myslíš, že je Benjiho?
Ruben měl problémy s početím.
Určitě musí mít podezření, ne?
To nevím.
I kdyby měl, asi by jen mávl rukou.
Tak strašně si to dítě přál,
že neuvažuje moc racionálně.
Už ví, že jsi gay?
Jsem bi.
- Tak ví, že jsi bi? - Ne.
- Řekl jsi někomu, že jsi bi? - Ani ne.
Řekl jsi to sobě?
Ne.
Nialle.
Tolik jsem ti věřil.
Otevřel ses citově někdy nějakému jinému muži?
Jen jednou.
A jaký byl?
On byl...
skvělej.
Byl fakt úžasnej.
- Mluvím o tobě, mimochodem. - Došlo mi.
Poslouchej,
nechtěl bys...
tomu mezi námi dát ještě šanci?
Můžeš o tom popřemýšlet, i když je mi jasný,
že bys mi radši vlepil facku,
ale nikdy bych si neodpustil...
Co pátek?
Jasně.
Tak se uvidíme.
A buď hodnej.
Nechci slyšet, že jsi byl zase na těch místech.
Jednou, prosím.
Takže se ti líbí?
Jo, myslím, že jo.
Mohlo by z toho něco být, víš?
Tak super, brouku.
Vážně ti to přeju.
Butchi?
Co to dělá?
Lidi koukají, zlato.
To už bys měl vědět.
Jo, ale nic u toho nedělá.
Jenom tak zírá.
Dobře. Dej mi vteřinku.
Jo. Jo.
Je to magor.
- Neměl bych mu něco říct? - A co mu povíš?
- Nevím. "Proč u toho nic neděláš?" - Tím dáváš prostor kritice.
Nemůže tam jen tak sedět a čumět.
Ani nehne brvou.
Prostě ho ignoruj.
Za chvíli začnou působit drogy a bude ti to jedno.
Já mu něco řeknu.
Potřebuješ něco?
Jo.
Neznám tě odněkud?
To doufám, že ne.
Neboj se,
jsem nejlepší právník v branži.
Hlavně nezapomeň mrkat, proboha.
Pánové. Tohle místo je známý sex klub.
Pročpak jste tu?
Nudistické lázně, přesněji.
Pokud tam přijdete v takových uniformách,
lidé budou zmatení.
Hluboký nádech a výdech.
Hned tu budu.
Nepomáháš mi.
- Běž. Uvidíme se pak. - Nikdy.
Nenechám tě umřít v homofobní instituci,
kde ti udělají bůhvíco.
Je to autonehoda, ne vražda.
A Británie, ne Čečensko.
Už běž. Než nás seberou oba.
Dech je čistý.
Ale musíme udělat rozbor krve.
Hele. Jen jsem špatně zatočil. To je všechno.
Omlouvám se, ale musíme vás odvézt na stanici.
Než to uděláte, chci si promluvit s klientem.
Neboj se, přijedu za tebou. Jo? A jestli něco máš,
schovej si všechno to do slipů.
Teď ti nesmí dělat kompletní prohlídku.
Uvidíme se.
Ty budeš řídit?
Díkybohu.
Musím na pohřeb a jsem míle od domova.
- Vážně? - Jo. Mámina kamarádka, ale...
byla dost blízká.
To zní jak výmluva.
Tak už mě obviňte!
Byl jsem sjetej! Přiznávám!
Krev byla pozitivní na pervitin a kokain.
O tom druhým jsem nevěděl.
Můžete vysvětlit své rozhodnutí řídit pod vlivem?
Pane, mému klientovi dali něco do pití,
takže ho zkuste obvinit
a my budeme bojovat až do konce.
Váš klient se také přiznal dozorci.
Aha. Vážně?
Neděláš si to snadný.
Nialle Brandone Kennedy,
obviňuji vás z řízení pod vlivem omamných látek.
- Nemusíte nic říkat. - Brandon?
Může vám však přitížit, pokud nepřiznáte něco,
co vyjde najevo u soudu.
Pokud splníte náležité podmínky,
můžete být propuštěn na kauci.
NAKLADATEL
Není nikdy snadné říci sbohem.
Uklidňuje nás vědomí, že ačkoli její pozemská cesta skončila,
její duše nalezla útěchu v milosrdné náruči našeho Pána.
Maura byla hrdá žena.
- Nikoli z marnivosti. - S dovolením. Omlouvám se.
- Ani z okázalosti. - Pardon, pardon.
Kráčela životem s důstojností.
Promiň, jdu pozdě.
- A taky silou... - Jsi ostuda.
... která se nepodbízela.
Byla to laskavá žena, a to nejen slovy, ale i skutky.
Ať šlo o souseda v nouzi, zarmouceného přítele
či pouhého cizího člověka...
A nyní by rád řekl pár slov Ruben Pallister,
její milovaný syn.
Díky, že jste přišli.
Slyšíte mě tam vzadu?
Víte, já jsem se...
moc snažil slovy vyjádřit,
co pro mě máma znamená, ale líp to nedovedu.
Jedna stránka A4.
Nejsem si jistý, co teď mám cítit.
Cítím hodně viny, hodně vzteku
a hodně lítosti.
Poslední věc, co teď cítím,
je ale žal.
Je to zvláštní.
I když jsem tenhle den čekal už více než 10 let,
stejně vás nic nepřipraví.
Kdykoli jsem měl telefon do vězení,
chtěl jsem slyšet ji:
"Jen žertuju. Pořád žiju."
Ona často nežertovala.
Někdy si říkám, že smrt vlastně vůbec není
o ztrátě člověka,
ale spíš o ztrátě toho společně stráveného času.
A náš mohl bejt skvělej.
Kdybych se jen na to...
trochu víc zaměřil.
Byla tam chvíle v mým životě, kdy jsem měl pocit,
že by všechno mezi námi mohlo být v pořádku.
Složil jsem zkoušku ve škole...
a ona se na mě tak usmála.
Jako by se jí oči poprvé spojily s ústy.
A její tvář byla celistvá.
Já nevím... Promiňte.
Odcházím od tématu.
Viděl jsem úlevu.
Viděl jsem hrdost.
Jenže já podváděl.
A když na to přišla, její tvář...
se vrátila do podoby předtím.
Usmívala se ústy, ale ne očima.
Bez života.
Když mě chodila navštěvovat do basy,
byla skoro k nepoznání.
Udělal jsem v životě spoustu chyb.
17 let ve vězení.
Třetinu života za mřížema.
Když jsem mohl bejt venku a trávit čas s mámou.
Slíbil jsem jí,
když mě poprvý pustili,
že se tam nikdy nevrátím,
dokud bude dýchat.
Ten slib jsem porušil.
Brzo potom už nedejchala.
Promiň, mami.
Promiň, že jsi čekala až do dneška, než přijmu odpovědnost.
Promiň, čím jsi musela projít.
Víš,
vlastně jsem rád,
že se rakovina vrátila a vzala si tě.
Aspoň nejsem příčinou tvé smrti já.
Odpočívej, mami.
Zas v příštím životě,
kde udělám všechno pro to,
abych to napravil.
Jsi v pohodě?
Ahoj, drobku.
Zlobím? Jestli se zlobím?
To si neumíš ani představit. Běsním z tebe.
Pojďme si připomenout, co jsi dneska provedl.
Přijdeš pozdě, potíš se jako zatracenej pedofil
a pořád šňupeš na záchodě koks.
- Promiň, mami. - Proč to nepřiznáš?
Chtěl jsi nám ten pohřeb zkazit.
- Nechtěl. - Ale no tak.
Vždycky ti vadila.
Tak ses jí pomstil.
Tak to není. Opravdu...
Promiň. Hned budu zpátky.
Mami, omluvíš mě na chvíli?
Ne, nechoď!
Co to děláš?
Projevuju solidaritu.
Tu projevíš nejlíp, když se budeš držet dál.
Prosím tě.
Jen ty dovedeš být sobec i na pohřbu.
Jasně jsem řekl, že...
Sem.
Hele, ukázala ses,
to je pěkný, ale teď se drž dál.
- Proč? - Protože mu zase ublížíš.
To říkáš ty? Jen mu ubližuješ.
Ne! Čtyři roky za ním pravidelně chodím.
Já mu neutekl s pracháčem
a nevrátil se, jen co mi dal kopačky.
- Jseš takovej hajzl. - Nejsem.
Udělal jsem pro něj víc než ty. Zvěčnil jsem ho v knihách.
Změnil jsem pohled na to, co Benjimu udělal.
To vynahradilo jedno naše mizerný prcání.
- Úplně. - Čtyři roky.
Zařekla jsem se, že pokud ta vina tak dlouho přetrvá,
něco s tím udělám.
A víš, co můžeš udělat?
Zabij se.
Protože tak skončíš.
Chceš znát tu jednu věc, která mi brání mu to říct?
Není to strach z jeho reakce nebo snad z jeho vzteku.
Spíš nikdy pořádně nevím, jestli tě prostě jenom nechci udat.
Aby věděl, jaká zrádná krysa jsi.
O co jde?
Promiň, Rubene.
Nejsi dole s Bairdem?
Jak dlouho už tam stojíš?
Dost dlouho.
Kde máš bachaře?
Mám ho v kapse. Tam je.
- Neměl by s tebou být všude? - Sklapni.
Asi se tady děje něco, o čem bych měl vědět.
Ne. Neděje.
Mona právě odcházela.
Ani se odsud nehni.
Nejdřív vysvětlení.
Ale čeho?
Vašeho šeptání, těch tajemnejch rozhovorů!
Přece jste nebyli v kontaktu.
A teď se tu hádáte jako starý manželé.
Tak o co jde?
O co jde?
Dám vám deset sekund...
na odpověď.
Co je tak kurva důležitýho,
že to musíte řešit na mámině pohřbu
tajně zalezlý někde stranou?
Tak o co jde?
Zasraný šmejdi.
Klidně vám to odpočítám.
- Rubene. - Pět, čtyři...
- Ne. - Prosím, jen poslouchej.
- Tři... - Rubene...
Rubene!
Myslel jsem, že se jdeš chcát.
Dyť jo.
Zakecal jsem se.
To ale nemůžeš, hochu.
Málem jsem to hlásil. Jdeme.
To není konec.
Vím, že něco tajíte.
- Tak pojď! - Vím, že lžeš, kryso.
Tohle je pohřeb mý mámy!
Ty prolhanej zmrde.
Budu se držet dál.
Slibuju.
Jo.
Tady. To jsou léky a nějaké brožury.
Dobrej papír na brko.
Žertuju. Přečtu si je.
Co se stalo?
Dneska mě zatkli a obvinili.
- Boural jsem před Bellonou. - Kristepane.
Byl jsi sjetej?
Jo.
A volal mi můj agent.
Někdo mě venku vyfotil.
Bulvár to chce otisknout.
Nejspíš zmíní parkoviště
a kde jsem byl.
Všichni se to dozví.
Nialle.
Ten kříž, co si neseš, je příliš těžký.
Nemyslíš, že ti vesmír něco naznačuje?
- Na takový věci nevěřím. - Ale já jo.
Chceš, aby to světu oznámil
nějakej stupidní článek v bulváru?
Čeho přesně se bojíš?
Co si lidi pomyslí.
Všichni důležití lidé už to stejně ví.
Ruben ne.
Tak mu to řekni.
Nemůžu.
Prostě...
- Nemůžu. - Můžeš.
Zprvu to možná bude těžké,
ale věř mi, že v sobě najdeš skrytou sílu,
o které jsi neměl tušení.
Využij to jako příležitost otevřít se světu.
Jinak necháš pitomého pisálka, aby vyprávěl tvůj příběh.
A upřímně, po těch posledních dvou knihách
už tě nesmí spojovat s brakovým čtením.
Pitomče.
Prostě...
běž zítra do vězení,
podívej se mu do očí a řekni: "Tohle jsem já."
Nebo nemáš kuráž přiznat, že šukáš chlapy.
Dáš si čaj?
Myslel jsem, že už tě neuvidím.
Posledně jsi měl nahnáno
víc jak deset let.
Jo.
Tak už mi řekneš, co to mezi váma bylo?
- Nic. - Kecy.
- Hovno nic! - Klid, Rubene.
- Vím, že se něco stalo. - Jsem gay.
Teda bi, ale...
asi je čistější říct gay.
- Jseš bi? - Správně.
Proto jsme se s Monou hádali.
Chtěla ti to říct,
aby se mi pomstila za to s Benjim.
Jseš bi.
- Jo. - Ty? Bi?
Ne, já...
Jsem spíš gay. Promiň.
Ještě jednou.
- Jsem gay. - Jseš gay?
Jsem gay.
- Tak jsi překvapenej? - Jo.
Že jsi to přiznal.
No tak, Bambič. Vždycky jsem to tušil.
- Od kdy? - Odjakživa, vole.
Co jsem u tebe našel ty věci z "Pána času", ty troubo.
Takže ty...
- nejsi naštvanej? - Já? Jak to se mnou souvisí?
Nejdeš zrovna daleko pro urážku, Rubene.
- Jen slova. - Nejsou to jen slova.
- Zraňují. - Když je necháš.
Já je nechal!
Každej den svýho posranýho života!
Proč nejsi naštvanej?
Já nejsem nic.
Nezajímá mě, kam ho strkáš. Proč by? Mámy jsou lesby.
Ale lesby jsou v pohodě. Říkal jsi to.
To mi bylo 17.
Naše mámy dokazovaly, že rozhodně nejsou v pohodě.
Tohle jsou jen tvý mindráky. V tom já nejedu.
Jedeš, Rubene.
Věčně jsi mi říkal buzno.
Jo, taky šeredo a tupče,
ale to ti zřejmě žíly netrhá.
Víš, kdo je ten největší homofob
ve tvým životě?
Pojď sem.
Řeknu ti to.
Ty.
Jen ty sis z toho něco dělal.
- Jsi takovej. - Vůbec ne.
Ve škole mě šikanovali.
Svinstva, jaký mi říkali.
Tys je poslouchal.
Když si jdeš svou cestou, ostatní si můžou trhnout nohou.
- Rubene, tak snadný to není. - Ale je, Nialle. Je.
Promarnils celej život
tancováním podle not jinejch lidí.
Jenže upřímně, nemáš rytmus.
Ale zapomeň, že si nechám nabulíkovat,
že nesu vinu za všechny tvý problémy.
Přiznám tak 10 až 15 %, ale víc ne.
Nejsi naštvanej?
Ne.
Hrdej, když už.
Jsme gayové a jsme hrdí.
Páni, já...
- Nevím, co na to říct. - Nemusíš říkat nic.
Děkuju.
Můžu teď něco říct já?
Když už se svěřujeme.
Jde o mýho tátu.
Jo.
Nenávidím ho.
Já vím.
Nenávidím ho za to, co mi dělal.
On tě bil a tak?
To bylo to nejmenší.
Víš?
To bylo to nejmenší.
Proboha, Rubene, to mě mrzí.
To tě zničí, kámo.
- Zůstaneš poloviční chlap. - Ale ne.
Nejsi žádnej poloviční chlap.
Jestli jsi poloviční, co jsem já?
Tak čtvrteční chlap. Setinovej chlap.
Jo, ale celej život to dokazuju.
Znova se zkusit dát dohromady.
To se ti povedlo. O tom není pochyb.
Víš...
moje tělo...
občas reagovalo, chápeš?
Jo.
Možná je to nejbližší vztah, jakej jsem měl.
Není to příliš?
Ne.
V pohodě.
Já jsem se...
občas udělal.
Víš?
Je to příliš.
Promiň.
Je to příliš.
Vážíš si mě teď míň?
Co? Jistěže ne.
Nebuď absurdní.
Jsi můj hrdina.
Obzvlášť teď, když vím, čím sis prošel.
Moc mě to mrzí.
Nemáš se za co omlouvat.
Ty ses bál být ke mně upřímnej.
To byla moje chyba. Promiň.
- Mám tě moc rád, brácho. - Taky tě mám moc rád.
- Mám tě kurva rád. - Taky tě mám rád, brácho.
Mám tě kurva rád, brácho. Mám tě kurva rád.
Do hajzlu.
Teď vážně vypadáme jako párek homosexuálů.
Ty bláho.
Sakra.
Do prdele. Hned jsem lehčí. Tak jo.
Ještě s něčím se chceš svěřit?
Jo, teď už to asi může ven.
Jo. Tak mluv. Tak mluv.
Kurva.
Pamatuješ Albyho?
Jo, ten kluk, co jsem ho zřídil.
- Jo? - Jo.
- Chodím s ním. - Co? To ne.
Jo.
- Asi je ten pravej. - Co?
Jak dlouho jste spolu?
Asi týden. Ani ne.
Ty jsi ale praštěnej vocas.
Srdci neporučíš.
Nejspíš ne.
Počkej, to jsi mi chtěl říct tenkrát v kuchyni?
- Jo. - Ty debile jeden!
Šel jsem kvůli tomu bručet.
Bylo by mi to fuk!
Demente. Ty pitomče jeden.
Promiň.
A počkej, teď ty.
Pamatuješ Celeste?
Myslíš moji spolubydlící?
- Jo. - Jo.
- Vojel jsem ji, když mě propustili. - Nekecej!
- Byl to můj cíl. - Chtěla to?
Jak háravá fena.
Vždyť tě nesnášela.
Tak to si piš.
Žabožroutka mi málem zlámala pánev.
Teď ty. Řekni mi něco.
- No tak. - Nesnášel jsem tvou mámu.
A já nesnášel tu tvou.
Pamatuješ, jak se ti ve škole ztrácel cvičení úbor?
- Jo. - To jsem byl já.
Sakra. Ty šmejde.
Jo. Hrozně mě bavilo koukat,
jak lítáš po hřišti v těch děsných mokasínech.
Jo, vypadal jsem každej tejden jako kretén.
Ty kokote jeden. Ty kokote.
Dobře.
Ještě něco?
Jo. Vojel jsem Monu, když jsi byl pryč.
Baird je můj.
Takže má v sobě ještě sílu?
- Tak dělej! - Ne!
Kurva!
Ne! Ne! Ne!
Mám tě kurva rád, brácho!
Mám tě kurva rád, jo?
Jo?
Kurva.
České titulky Jan Váňa Iyuno 2026