Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Această pădure adăpostește cele mai mari și mai grele
animale care trăiesc în copaci.
În timpul vieților lor lungi,
e posibil să nu calce deloc pe pământ.
De aceea, se știau puține lucruri despre ele
până acum câteva decenii.
Totuși, sunt printre cele mai apropiate rude ale omului,
împărtășind cu noi aproape 30 de trăsături fizice.
Până și numele lor, orang hutan, înseamnă „omul pădurii”.
În ciuda mărimii uriașe și a forței lor,
sunt niște ființe gingașe, grijulii, cu capacitatea de a rezolva probleme…
și, probabil, mult mai asemănătoare nouă decât orice alt primat.
Dacă privim un urangutan, e greu să nu ne regăsim în el.
Deși s-ar putea să nu aflăm niciodată ce e în mintea lor,
aceste primate chiar gândesc.
Cândva, urangutanii trăiau pe toată insula indoneziană Sumatra.
Dar o mare parte din pădurea lor a fost tăiată.
Azi, cele câteva mii de exemplare rămase se găsesc doar în nordul îndepărtat.
Aici, un loc iese în evidență.
Suaq. O mică porțiune de pădure inundată…
delimitată la vest de râul Limbang,
care acționează ca barieră împotriva dezvoltării umane.
Pădurea Suaq a rămas neschimbată timp de mii de ani.
Este principalul habitat al urangutanilor…
și, acum, are cea mai mare populație de primate roșcate de pe întreaga planetă.
Este un cartier cu peste 200 de exemplare identificabile.
Și, în ultimii 30 de ani,
au fost studiate de cercetătorii Proiectului de Cercetare a Urangutanilor.
Dar indiferent dacă observatorii sunt cercetători sau cineaști,
doar întrezărirea unui urangutan aflat în copacii din mlaștină
nu e suficientă.
Trebuie să-i observi îndeaproape, sus, în coronament.
Iar noile tehnici de filmare, precum dronele mici,
ne oferă posibilitatea de a face asta,
dezvăluind mai multe detalii din viețile lor private decât înainte.
Urangutanii sunt animale solitare,
dar cei de aici sunt surprinzător de sociabili.
Se urmăresc și învață unii de la alții,
dând naștere unei culturi unice.
Uneltele sunt folosite rar de urangutanii din alte părți,
dar nu e cazul aici,
unde astfel de abilități se transmit din generație în generație.
În centrul acestui studiu pe termen lung se află trei femele înrudite.
Cea mai vârstnică este Friska,
care se pricepe la suptul termitelor din bețe.
Are peste 60 de ani
și e unul dintre cei mai vârstnici urangutani din sălbăticie.
Aceasta este fiica lui Friska, Ellie, care mănâncă mereu.
Și, în sfârșit, puiul lui Ellie, Eden,
care se apropie de cea mai importantă etapă din viața unui urangutan.
E ușor de recunoscut după moțul din cap,
pe care-l are de când era mică.
Ea e Eden, când avea doi ani,
alături de mama ei, Ellie.
Legătura dintre mama urangutan și pui
e una dintre cele mai longevive și puternice din natură,
pe locul doi, după oameni.
Un tânăr urangutan petrece mii de ore urmărindu-și mama.
Așa învață care dintre multele specii de plante din junglă
pot fi mâncate…
și, la fel de important, cum să le mănânce.
Această educație poate dura un deceniu.
Dar au trecut șase ani de atunci.
Eden are opt ani acum și știe destul de multe despre junglă.
A învățat ce plante sunt bune de mâncat în această mare de verdeață.
Un lucru nu s-a schimbat însă: relația cu mama ei.
Ellie e mereu în preajma ei,
iar Eden găsește cel mai repede hrană urmărind-o pe mama sa.
Ca aceste termite.
Pentru Eden, e un mod de viață să împartă cu mama ei.
Până acum.
Acea palmă nu e semn bun.
Ceva s-a schimbat.
A apărut un membru nou.
E pe jumătate cât un bebeluș uman
și, probabil, primul nou-născut pe care-l vede Eden.
Asta o buimăcește.
Deși noul membru merită o privire mai atentă.
Dar mama ei nu vrea ca ea să se apropie prea tare.
Timp de opt ani, mama și primul ei pui au făcut totul împreună.
Acum, a apărut al treilea membru,
și totul pare diferit.
Totuși, încă e bine să-și urmeze mama.
Chiar și la vârsta de opt ani, Eden nu o scapă din ochi pe mama ei.
Nu e ușor în jungla deasă…
dar ar fi periculos să se rătăcească.
Și, oriunde ar fi Ellie, hrana nu e departe.
Ca să-și alimenteze creierul și corpul mare,
urangutanii mănâncă aproape toată ziua.
Aceste fructe de coacăz indian sunt unul dintre cele 300 de tipuri de hrană
pe care Ellie și Eden le consumă.
Culegerea hranei necesită tehnici speciale.
Pentru Eden, mereu a fost cel mai bine să o copieze pe mama ei.
Dar, când o gustare te poate mușca la rândul ei,
trebuie să-ți iasă bine tehnica.
Eden va afla rapid că vârfurile degetelor
nu sunt cele mai bune pentru a prinde furnici.
Ca întotdeauna, nimic nu stă între Ellie și hrana ei,
inclusiv brațul puiului ei.
Cu încă un pui de întreținut,
Ellie trebuie să consume în jur de 3.000 de calorii pe zi.
Frunzele sunt o parte importantă din dieta lor.
Dar chiar și cele bune au nevoie de procesare.
Asta înseamnă să scuipe taninurile amare.
Urangutanii nou-născuți petrec mult timp dormind, la fel ca bebelușii umani.
Singura diferență e că ei trebuie s-o facă
în timp ce se țin strâns de mama lor.
După câteva ore petrecute mâncând, urangutanilor le place să doarmă.
Dar acum, nou-născutul pare să-i fi luat locul lui Eden în cuib.
E greu când mama ta nu mai pare
la fel de interesată de tine ca înainte.
În curând, Eden va fi nevoită să-și găsească un nou cămin în pădure
și să se descurce singură.
În altă parte a cartierului,
a venit momentul adevărului și pentru vărul lui Eden, Pepito.
Mama lui, Piniata, e pregătită să mai facă un pui.
Cu un an mai mare decât Eden,
e semn că și Pepito trebuie să înfrunte lumea singur.
Dobândirea independenței
e cea mai periculoasă perioadă din viața unui tânăr urangutan.
Pentru a reuși, e nevoie de cunoștințe, încredere de sine
și vigilență.
Și cum poți arăta mai bine încrederea…
decât prin strivirea demonilor din mlaștina de jos?
Chiar dacă e vorba doar de o țestoasă inofensivă.
Pare a fi o reacție puțin exagerată,
dar în societatea urangutanilor,
băieții sunt mai turbulenți decât fetele.
Și asta nu este singura diferență dintre sexe.
Pentru a-și atinge potențialul,
masculii tineri, proaspăt independenți ca Pepito,
trebuie să găsească un mascul adult ca model, de la care să învețe.
Între timp, are ocazia de a urmări întrebuințarea
unei abilități importante în Suaq.
Fructele arborilor Neesia Aquatica
sunt așteptate cu nerăbdare de urangutanii adulți.
Capsulele conțin semințe foarte hrănitoare.
Dar trebuie să știi cum să ajungi la ele.
Dacă nu sunt coapte, capsulele sunt imposibil de deschis.
În fiecare se găsesc zeci de semințe,
protejate de mii de peri sticloși.
Odată deschise, singura metodă de a ajunge la semințele pline de calorii
e folosirea unei unelte.
Cu decenii de experiență, Friska, în vârstă de 60 de ani, e expertă.
Cu un băț potrivit,
poate scoate semințele fără a atinge perii iritanți.
Urangutanii din Suaq sunt singurii care pot face acest lucru,
deși perfecționarea abilității poate dura ani de zile.
Femelele o învață până în 14 ani.
Majorității masculilor le ia puțin mai mult.
Tinerii, precum Pepito și Eden, trebuie să fie atenți la adulți
dacă vor să stăpânească tehnica și să se bucure de hrana cu proteine.
În mod uluitor, chiar și după ce au fost mestecate de urangutani,
semințele încă pot să germineze.
Bătrâna Friska se plimbă prin cartier.
A venit s-o viziteze pe fiica ei, Ellie.
Poate știe de noul membru al familiei.
Friska are șase copii, dar are și strănepoți.
Nou-născutul e al cincilea strănepot,
făcând-o cea mai de succes femelă din cartier.
Dar relația dintre al cincilea strănepot și a patra strănepoată,
moțata Eden, rămâne una rece.
Mamele din lumea urangutanilor diferă între ele.
Se știe că Friska e exigentă.
Cercetătorii au observat că, față de alte mame,
își lăsa puii să plângă mult mai des
și ceda în fața cerințelor lor mai rar.
O abordare cu exigență a iubirii, moștenită și de Ellie,
care acum o aplică pe puiul cel mare, Eden.
Atenția mamei ei se îndreaptă acum asupra puiului nou-născut,
care se pare că a cucerit-o chiar și pe bunica morocănoasă.
La fel ca vărul Pepito,
e timpul ca Eden să petreacă timp departe de mama ei.
Va fi o experiență nouă
să fie independentă.
Și, fără mama ei,
va avea de-a face cu mulți urangutani necunoscuți.
Unul dintre ei va fi foarte interesat de independenta Eden.
Sulli, de 28 de ani,
e mereu în căutare de relații noi.
Așa că orice mișcare în copaci îi atrage atenția.
În ciuda vârstei, masculul Sulli încă n-a ajuns la maturitate deplină,
având pernițele de pe obraji încă nedezvoltate.
Chiar și pentru un mascul fără pernițe, e încă destul de mic.
Dar ce nu impresionează prin statură, compensează prin îndârjire.
Sulli cel fără pernițe a pus ochii pe un chip familiar.
Lily, de 21 de ani.
Ca mascul subordonat,
Sulli trebuie să preia inițiativa pentru a se împrieteni cu femelele.
Ea nu pare interesată,
dar, când ești un mascul fără pernițe, trebuie să perseverezi.
Cu atenția asupra lui Lily,
Sulli nu și-a dat seama că e urmărit de Otto Buză-Despicată,
cel mai bătrân mascul cu pernițe din Suaq, care încă domină.
Nu va tolera ca un subordonat precum Sulli
să se apropie de femelele de pe teritoriul său.
Otto trebuie să-i amintească cine e șeful.
Sulli ar face bine să o șteargă.
Unul dintre avantajele de a fi un mascul fără pernițe
e că se poate mișca mult mai repede decât cei masivi ca Otto.
Nu e greu să fie mereu cu un pas înainte.
Lui Otto nu-i este ușor să sperie pe cineva
dacă nu se poate apropia.
Dar scuturatul crengilor
e modul în care masculul cu pernițe izgonește pe cineva.
A reușit.
Deocamdată, cel puțin.
Se aude un apel lung,
scos de un alt mascul cu pernițe.
E vorba de Titan.
Vrea să-i fure titlul lui Otto.
Dacă reușește, el va fi ales de femelele cu potențial reproducător.
Așa că rivalul Titan pornește în urmărire,
iar Otto încearcă să fugă.
Lupta ar putea duce la rănire sau mai rău.
Așa că masculii cu pernițe luptă doar dacă se văd obligați.
E mult mai bine dacă se poate rezolva printr-o demonstrație de forță.
Și Titan știe cum să-l scoată din sărite pe bătrân.
Singurul scop al lui Otto acum e să fugă cât mai departe de Titan.
Poate că Titan l-a alungat pe Otto,
dar încă nu e masculul dominant.
Pentru a câștiga acest titlu, va trebui să înfrunte adversari mai puternici.
Acesta nu va fi unul dintre ei.
E Pepito.
Pentru un tânăr mascul independent,
Titan e modelul perfect de la care să învețe.
La aproape 90 kg,
Titan se poate folosi de greutatea lui pentru a se legăna între copaci,
economisindu-și energia.
Merită să încerce și el, nu?
E o problemă atunci când ești ușor.
Dar există și alte moduri prin care poate traversa.
Dar îi va susține greutatea această liană?
Poate e puțin riscant.
E drum lung până la mlaștina de dedesubt.
De ce nu?
N-a economisit energie,
dar jocul face parte din experiența de învățare.
Titan își face reclamă.
E timpul ca Pepito să se țină iar după marele mascul cu pernițe…
doar dacă reușește să se elibereze din aceste crengi.
Apelurile lungi nu reprezintă doar puterea și teritoriul.
Cercetătorii au descoperit recent că-și comunică planurile de călătorie.
Apelurile lui Titan le transmit celorlalți încotro urmează să călătorească,
chiar și în ziua următoare.
E un avertisment față de alți masculi cu pernițe.
Nu e o veste bună pentru Otto Buză-Despicată.
Fostul rege din Suaq are nevoie acum de o retragere liniștită.
Ar putea face asta pe celălalt mal al râului,
dar cum poate ajunge acolo?
Urangutanilor le e frică de apă.
Un pod folosit de maimuțe ar putea fi soluția.
Dar Otto e de zece ori mai greu decât un langur.
Și pot fi crocodili în râu.
Exilul lui Otto din Suaq marchează sfârșitul unei ere.
Și, fără un mascul dominant bine stabilit,
alți masculi tineri vor putea avansa pentru a ocupa această poziție.
Nu va dura mult până când Titan va trebui să înfrunte alt adversar.
TREI LUNI MAI TÂRZIU
În ultimele câteva luni,
Eden și-a stabilit căminul pe propria porțiune din mlaștină,
nu departe de Ellie, mama sa.
S-a întors acasă de câteva ori,
dar aceste vizite sunt mai rare acum.
Și, ca toți urangutanii din cartier,
se obișnuiește să fie singură.
Dar tot vrea să știe ce se petrece când apar alte viețuitoare,
mai ales dacă sunt rude sau prieteni.
E Olala, o tânără femelă.
Nu sunt înrudite,
dar aici, în Suaq, femelele tinere se tolerează adesea, deși nu sunt rude.
Dar nu și de această dată.
Între familiile lui Eden și Olala există un conflict îndelungat.
Și nu dă semne că s-ar potoli.
Eden trebuie să încerce să o izgonească pe Olala.
Înfruntarea lui Olala și apărarea teritoriului său
arată progresul făcut de Eden de când a plecat de acasă.
Se întoarce la fructele ei de pădure,
fără să știe că a apărut un nou vizitator.
E vorba de Sulli, masculul fără pernițe.
A venit să se împrietenească cu Eden.
Eden nu pare sigură.
N-a mai fost singură cu un mascul.
Eden face o pauză, probabil pentru a evalua situația.
Masculul pare prietenos.
Dar Eden nu știe
că strategia lui Sulli e mai atent calculată.
Dacă se poate împrieteni cu ea acum,
ar avea șanse mai mari când Eden va atinge vârsta reproductivă.
Poate că acea privire a fost un semn încurajator.
Eden savurează un băț plin de termite.
Când Sulli o ajunge din urmă,
împarte bățul cu ea.
Până acum, tot ce a învățat Eden a venit de la mama ei, Ellie.
Dar, urmărindu-l pe Sulli, poate învăța alte abilități,
dezvoltându-și cunoștințele despre viața în pădure.
Deși încă nu se gândește să fie mamă,
poate că acest mascul necunoscut e mai interesant decât credea inițial.
Nu departe, mama lui Eden, Ellie, stă într-un arbore de mango.
Puiul ei e bine.
Observatorii umani l-au numit Emen.
La trei luni, mai are multe de învățat despre lumea din jurul lui.
În Suaq, termitele sunt des întâlnite.
Timida pasăre Macronus ptilosus, pe de altă parte…
se face adesea auzită, nu și văzută.
Sunt mii de specii diferite de animale în această pădure.
Oriunde s-ar duce cei doi urangutani,
Emen va descoperi lucruri noi.
Emen va ajunge să cunoască aproape toate aceste creaturi…
și va învăța care sunt inofensive
și care nu.
Ellie trebuie să-și avertizeze fiul când animalele prezintă un pericol,
pentru ca Emen să știe cum să le evite.
Mușcătura șarpelui-cu-clopoței poate fi fatală.
La fel ca Eden,
Emen va fi supravegheat îndeaproape de Ellie timp de mai mulți ani.
Șansele de supraviețuire ale puilor de urangutani
sunt cele mai mari în rândul primatelor.
E timpul ca Ellie să facă un cuib pentru noapte.
Pregătește o saltea din frunze.
Vor trece ani până când Emen va putea să-și facă singur cuibul.
Va învăța de la mama lui cum să facă asta.
Urangutanii își fac câte un cuib nou în fiecare noapte.
Și sunt cele mai complexe din rândul primatelor.
Stilul diferă de la un individ la altul.
Unii creează chiar și perne din frunze.
Este ora 6:00.
Ora de trezire.
Pentru cei care dorm, urmează să sune alarma de dimineață.
Siamangii.
Corul zorilor din Suaq.
Sacul umflat de la gât le amplifică sunetele.
Ați asurzi dacă ați fi în locul lui Titan, care doarme chiar sub ei.
Alte viețuitoare sunt deja în mișcare.
Există peste 30 de specii diferite de termite în Suaq.
Acestea sunt termite Hospitalitermes.
Se hrănesc cu frunze, licheni și scoarță, pe care le duc înapoi în mușuroi.
Coloanele lor se pot întinde pe sute de metri.
Termitele joacă un rol important în reciclarea substanțelor nutritive…
și sunt, la rândul lor, hrană pentru primatele mari și păroase,
precum Titan.
Pepito încă urmărește ce se întâmplă.
Tot ce învață de la Titan
îi va servi când va ajunge un mascul cu pernițe.
Însă Titan are probleme mai mari pe cap,
cum ar fi fructele coapte.
Și știe unde poate găsi un pom plin de fructe.
O ia pe cel mai scurt drum…
oprindu-se doar dacă observă alte delicatese în calea sa.
Titan era adult când a apărut prima oară în Suaq,
dar, în ultimul deceniu, și-a creat o hartă a pomilor fructiferi în minte,
memorând nu doar poziția acestora, ci și perioada de coacere.
Dacă vrea să-și mai îmbunătățească fizicul impresionant
și să devină regele junglei, trebuie să se hrănească.
Să consume până la 8.000 de calorii pe zi.
Neputând să țină pasul cu Titan,
Pepito s-a apropiat de Olala, tânăra femelă.
Aceasta mănâncă fructele arborelui Litsea gracilipes.
E posibil ca Pepito să nu se mai fi aflat în preajma ei.
Așa că merită o privire mai atentă.
Și ea pare interesată de el.
Dar oare așa și-a imaginat întâlnirea?
E greu de spus.
De la această distanță, Pepito îi poate studia tehnica de hrănire.
Și ar putea învăța ceva nou.
Dar Olala s-a săturat să fie privită.
Pentru Pepito, învățăturile de la semeni fac și ele parte din educația lui
și i-ar putea crește șansele de supraviețuire.
Titan se mai gândește la ceva.
Și nu pare a fi Yulia.
Fiind masculul dominant, atrage ca un magnet femelele ca Yulia,
care își caută o relație.
În mod ciudat, Yuliei i se pare dificil să-i trezească interesul.
Poate ar ajuta să-l împungă într-o zonă delicată.
E timpul să schimbe strategia.
Un cadou din frunze, poate?
Ei bine, sunt limitate opțiunile
pentru a atrage atenția cuiva.
Sau sunt nelimitate?
Yulia înțelege, în sfârșit, mesajul.
Îl lasă pe Titan care e cu gândul în altă parte,
probabil neliniștit că ar putea fi contestat
de un mascul cu pernițe mai puternic.
Eden a găsit și ea fructe de Litsea gracilipes.
Alături de ea se află Sulli, masculul fără pernițe.
Se pare că perseverența lui a dat roade.
Pentru a separa părțile necomestibile din fruct,
Eden strecoară sucul prin blana ei.
În mod surprinzător, Sulli folosește tot blana lui Eden pentru același lucru.
Dar a întrecut oare măsura cu această acțiune aparent intimă?
Ea se distanțează puțin de el.
Sulli o urmează.
E foarte perseverent.
Cercetătorii din Suaq îl știu pe Sulli ca fiind prietenos și jucăuș…
dar nu înțelege semnalele transmise de Eden.
Jocul începe să devină amenințător,
așa că Eden nu mai vrea să continue.
Nici măcar ploaia neprevăzută nu atenuează entuziasmul lui Sulli.
E prea mult pentru Eden.
Iar Sulli rămâne să mediteze la cele întâmplate.
Apelurile lungi ale masculilor maturi sunt la fel de unice ca amprentele,
iar acesta nu este al lui Titan.
Este al unui alt mascul cu pernițe, cu cicatrici lăsate de o luptă recentă.
Acesta este Rakus.
În urmă cu zece luni, era un mascul subordonat.
Dar o creștere bruscă a nivelului hormonilor
i-a dublat greutatea și a dus la dezvoltarea pernițelor.
Acum, Rakus vrea cea mai înaltă poziție,
dar încă nu a dat de actualul lui adversar.
Este vorba de Titan.
E posibil ca Titan să nu-și mai poată apăra titlul.
Și Rakus pare a fi noul pretendent,
deși asta l-a costat.
E tăiat grav la mână,
are degetul mijlociu rupt…
și fața desfigurată.
Aceste răni se vor vindeca în timp,
dar degetul nu-i mai poate crește.
În ciuda leziunilor, Rakus trebuie să încerce să rămână în alertă.
Titan încă s-ar putea întoarce.
Dar nu poate veghea la nesfârșit.
Oboseala își va spune cuvântul.
Sulli, masculul fără pernițe, trece pe deasupra lui.
În urmă cu zece luni, când Rakus nu avea pernițe,
cei doi erau prieteni.
Nu mai este cazul.
Iar masculilor care vor să domine
le sare țandăra rapid.
În graba lui de a porni în urmărire, Rakus face o eroare de judecată.
Dar pare teafăr.
Are nevoie disperată de odihnă.
Dar, chiar și acum, Rakus are energie pentru a transmite
un ultim mesaj în cartier.
Un avertisment pentru masculii maturi și o invitație pentru femelele adulte.
Bătrâna Friska e prima care răspunde apelului lui Rakus.
Sunetul făcut de aceasta în copaci îl scoate iar din sărite.
Încă nu și-a dat seama că e Friska.
Cei doi se cunosc de ani de zile…
deși Friska nu l-a mai văzut pe Rakus de când i s-au dezvoltat pernițele.
Dar femelele bătrâne și înțelepte ca Friska
se pricep să-și dea seama cine va fi următorul mascul dominant.
Vizita ei reprezintă un vot de încredere pentru noul pretendent.
Dacă Friska se va împerechea iar pentru a face al șaptelea pui,
o va face cu el cel mai probabil.
OPT LUNI MAI TÂRZIU
Nepotul lui Friska, Emen, are un an
și este pregătit pentru noua etapă importantă.
În primii patru ani de viață,
un pui de urangutan e purtat de mama lui oriunde s-ar duce în pădure.
Dar Emen a ajuns la vârsta la care vrea să exploreze lumea departe de Ellie.
Și are această ocazie când Ellie face câte un popas.
Ca acum.
E mult până jos.
Să se țină bine!
Dar timpul de joacă s-a scurs.
Acum, intră în joc legile fizicii.
Ellie trebuie să aplice forța potrivită pentru a înăbuși rezistența.
Altă ocazie?
Emen se strecoară iar.
Emen n-a mai fost atât de departe de mama lui.
De obicei, se recomandă trei puncte de contact…
dar ce copilaș nu forțează limitele?
Însă clipa de libertate a lui Emen e mai mult o iluzie.
Ca mamele din toată lumea,
și lui Ellie îi stă în fire să-și supravegheze puiul.
Și, când se plictisește să plece singur,
trupul mamei e un loc de joacă excelent.
Eden s-a întors acasă.
Eden mai are multe lucruri importante de învățat de la mama ei.
Observându-i pe Ellie și Emen împreună poate fi cea mai bună ocazie a lui Eden
de a vedea cum e să fii mamă, înainte de a avea propriul pui.
Oare va aborda stilul…
iubirii exigente?
Sau stilul mamei grijulii?
Ca în cazul tuturor urangutanilor,
privitul și învățatul contează pentru reușita lui Eden.
Un singur lucru atrage atenția tuturor urangutanilor adulți:
o scorbură.
Se găsesc viețuitoare în ea,
unele chiar comestibile.
Merită să cerceteze fiecare scorbură.
Când roiesc insecte în jurul deschiderii,
precum albinele-fără-ac,
e semn și mai bun.
Asta înseamnă larve sau miere.
Scorburile mici necesită bețe pentru a ajunge la ce e înăuntru,
dar nu e cazul aici.
Bun de te lingi pe degete!
Și partea cea mai bună
e că mierea vine fără înțepături de albină.
Din păcate pentru Eden, împărțirea nu e o opțiune.
Eden trebuie să-și găsească singură mierea.
Și știe unde.
Ca în cazul scorburii lui Ellie, și aici roiesc insecte.
E semn bun.
Dar acestea par mai mari și mai amenințătoare.
E timpul să înhațe și să fugă.
Când bagi mâna într-un cuib de viespi,
le înfurii foarte tare.
Câteva larve n-au meritat toate înțepăturile.
Data viitoare, va ști.
Au trecut câteva luni de la lupta lui Rakus cu Titan.
Rana de la ochi s-a vindecat frumos.
Și-a stabilit statutul de rege incontestabil al Suaq-ului.
Ca să-l mențină, trebuie să fie în formă și puternic.
Îl ajută termitele bogate în proteine…
deși implică riscuri să lucrezi cu lemnul putrezit.
Au!
Rakus nu și-a început bine ziua,
dar poate scăpa de durerea de cap după o băutură răcoroasă,
care nu e greu de găsit în această pădure.
Plantele-ulcior.
Vasele cu apă naturale ale pădurii.
Fiecare conține un amestec de apă de ploaie
și insecte digerate parțial.
Grozav!
Fiind masculul dominant acum, viața lui Rakus se va schimba definitiv.
Va forma relații cu femelele din cartier, precum Friska și Ellie.
Dar va evita toți ceilalți urangutani.
Totuși, ca rege consacrat,
simpla lui prezență îi va împiedica pe masculi să dezvolte pernițe.
Acest lucru îi va extinde domnia, care poate dura și zece ani.
Lucrurile au evoluat și pentru Eden.
Își modelează un băț…
pentru a încerca să ajungă la orice s-ar afla în scorbură.
Pentru prima dată, și-a dat seama cum să folosească o unealtă
fără ca mama ei, Ellie, să-i arate.
Totuși, această unealtă n-a ajutat-o prea mult.
Trebuie să regândească.
Se străduiește să rezolve problema.
I-ar putea oferi această liană soluția?
Bățul e mai lung,
dar nu e suficient.
Vor mai trece câțiva ani până când Eden se va pricepe la unelte,
dar această abilitate e o etapă importantă în călătoria ei.
Un semn clar că este pregătită să ducă o viață independentă în junglă.
Vor apărea și alte provocări în calea lui Eden,
dar cea mai mare provocare pentru ea și pentru toți urangutanii
va veni din lumea de dincolo de granițele teritoriului lor.
Când bătrâna Friska avea vârsta lui Eden, urangutanii se găseau în toată Sumatra.
Nu și în prezent.
În ultimii 20 de ani,
au dispărut junglele urangutanilor într-o proporție uluitoare de 80%.
Așadar, va rezista pădurea Suaq până la primul apel lung al lui Pepito?
Sau până își va întemeia Eden o familie?
Având o perioadă lungă de formare,
aceste primate care se dezvoltă lent nu pot ține pasul
cu schimbările rapide ale habitatului.
Azi, doar râul îngust Limbang
mai stă între căminul lui Eden și dezvoltarea umană implacabilă.
Dar, cât timp pădurea Suaq rămâne arie protejată,
povestea rudelor noastre remarcabile va continua timp de mai multe generații.
Sigur nu sunt niște așteptări prea mari!
Subtitrarea: Iulia Ștefan