Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Поговорімо про шампанське.
Шампанське — не просто напій,
це свято.
ТРУДНОЩІ ІЗ ШАМПАНСЬКИМ
Разом із шампанським святкують Новий рік,
і виголошують тости на кожному весіллі.
Якщо є шампанське, значить час святкувати.
Навіть звуку вильоту корка достатньо, щоб люди почали радіти.
Тепер розумієте?
То що робить ігристе вино з маленького регіону Франції
таким особливим?
За легендою, усе почалося в 17 столітті
з монаха-францисканця, на ім'я Дом Периньйон.
Дом Периньйон мав виготовляти вино для свого монастиря,
та одного дня він вирішив експериментувати.
Він додав дріжджі та цукор у вино й залишив для бродіння,
і на подив Дома,
дріжджі з'їли цукор і перетворилися на...
Бульбашки!
Монах зробив ковток цього блискучого еліксиру і сказав...
Біжіть сюди! Я спробував зірки на смак!
Розумієте,
шампанське завжди було огорнуте магією.
«Ті-Ар-Джі» може стати частиною цієї славетної традиції,
якщо придбає одну з найшанованіших компаній Франції,
«Шато Кассель».
У нас є понад 200 брендів,
тож саме час нарешті вийти на ринок шампанського.
І хтозна, що далі?
Може, усі спробуємо зірки на смак.
Дуже добре, Сідні.
Ти добре обдумала це придбання.
Дякую, Марвіне.
Тому відправляю тебе до Парижа,
проведеш презентацію для самого Гюґо Касселя.
Що?
Марвіне?
Я останні три роки займався злиттям і придбанням.
І ти чудово впорався, Раяне.
Але ми роками безрезультатно гналися за «Шато Кассель».
Та щось мені підказує, що результати будуть.
Що думаєш, Сідні? Зможеш підготуватися до п'ятниці?
Збиратиму речі.
- Скуштувати зірки? - Занадто?
Видно, не для Марвіна.
Не віриться, що він довіряє це мені.
Я вічно роблю найважче, а він передає справу дурню.
- Без образ. - Трохи зачепило.
Я витягла «Аптаун Ель», коли ніхто не вірив у це.
«Стиллуотер Водка», лідер із прибутків.
А Марвін продовжує ставити нереалістичні цілі.
- Це так не працює. - Не цього разу.
Це шанс довести Марвіну і всім у «Ті-Ар-Джі»,
що я готова вести нас.
Хоч у мене й забрали цю роботу,
я радий, що її довірили саме тобі.
Гарна спроба.
Гарна ж, чи не так?
Та облиш.
- Я просто намагаюся допомогти. - Так, авжеж.
РОТ ГРУП
А різдвяне печиво і перегляд «Міцного горішка»?
- Це традиція. - Я повернуся до Різдва.
Добре.
То який твій перший крок?
Це робота, Скай.
Почни з Ейфелевої вежі.
Знаю, це кліше, та коли побачиш її, то проживеш наче позатілесний досвід.
Я не маю часу на туризм, Скай. Це величезна можливість для мене.
Говориш, як мама.
А що в цьому поганого?
Ти знаєш, про що я.
Власне, ні.
Мамі снилося володіння компанією,
так і було б, якби знайшлися інвестори, що вірили в неї.
А пам'ятаєш її розмови про Венецію?
Як попивала б «Белліні» на карнавалі?
Так.
І раптом стало запізно.
І ми пообіцяли на мізинчиках, що побачимо світ, коли виростемо.
Я дотрималася цього.
Я двічі подорожувала Європою.
Ходила по Великій китайській стіні і пірамідах Мачу-Пікчу.
У тебе на рахунку 18 доларів.
Агов, не в цьому суть.
Суть у тому, що тобі вже давно пора вирушити у пригоду.
Нехай і на один вечір.
Тож пообіцяй мені, сестро...
Пообіцяй, що організуєш хоча б один вільний від роботи вечір, поки будеш там.
Один вечір,
аби побути Сідні.
Добре. Обіцяю.
На мізинчику.
- Чорт забирай. - Обіцяй на мізинчику.
Ти така надокучлива.
І я тебе люблю.
ЕЙР ФРАНС
Вітаю, Марвіне. Мій рейс затримали, та я вже їду в готель.
Я дещо змінила в пропозиції. Я підготувала три презентації,
орієнтуватимуся на виділений мені час.
Добре. Видно, у нас багато конкурентів.
За «Шато Кассель» треба поборотися,
і за увагу Касселя теж.
Отто Моллер від «Вайнґут»,
Бріжіт Лоран від «Террбонн»,
і є ще Роберто Салазар від «Ібіца».
Він темна конячка, та не хвилюйся. Я працюю.
Я не помилився, коли відправив тебе у Париж.
- Я не підведу. - Я не сумніваюся.
Вітаю, пані.
Вітаю. Сідні Прайс, заселення.
Лише на дві ночі?
- Так. - Дуже сумно.
Різдво в Парижі — дуже чарівна пора року.
Може, наступного разу затримаєтеся.
Дуже дякую.
ПІД'ЄДНАНО
СКАЙЛЕР ОДИН ВЕЧІР, ТИ ОБІЦЯЛА
Вітаю, пані.
Вітаю. Підкажіть, тут є поруч книгарня?
- Авжеж. - З книгами англійською?
Хочу купити подарунок сестрі.
Добре.
Voilà.
«Ле Етуаль»?
Гадаю, вони поможуть вам із вашим завданням.
- Вам потрібна карта? - Ні.
У мене тут увесь маршрут розпланований.
Бачу, ви підготувалися.
Як завжди.
Дідько.
Так, капучино, будь ласка.
Перепрошую.
Parlez-vous anglais?
Oui.
Тобто, так.
Допоможете знайти секцію з книгами про самопоміч?
Самопоміч?
Саморозвиток?
Саморозвиток.
Oui.
Так. Допоможете знайти, будь ласка?
Oui.
За мною.
Перепрошую.
А що тут написано?
«Я приймаю велику пригоду бути собою».
Симона де Бовуар.
Прекрасно.
Дуже навіть.
Voilà.
- Так, звісно. Дякую. - Так.
- Прошу. - Гляну, що тут.
«Повний посібник із самосаботажу». Класно.
Не те.
«Вистрибніть із ліжка і боргів». Трохи по-злому, але правда.
«Зростання в будь-якому віці». Нічого собі.
Звучить ідеально.
Овва.
Думаєте, це для мене?
Ні. Це не для мене.
- Це для моєї меншої сестри. - Ясно.
Так, у неї останнім часом трішечки непростий етап у житті.
Насправді не трішечки. Дуже навіть важкий.
Якщо що, я її люблю.
І якщо зовсім чесно, то частково це все через мене,
бо я дбала від неї ще змалечку, і...
Овва, оце мене понесло.
- Вибачте. - Та ні.
Це все переліт.
Та ви за час роботи тут звикли вже.
Я тут не працюю.
Що?
Не працюю тут.
Та я бачила, як ви помагали жіночці шукати книгу.
Так, «Ле Етуаль» — моя улюблена книгарня в Парижі.
Я проводжу тут багато часу.
Видно.
Я скоро відкрию власну книгарню, схожу на цю.
Але в моїй ще буде винний бар позаду.
- Я зараз у пошуках локації. - Винна книгарня.
Так.
Я б звідти не вийшла.
Анрі.
Сідні.
Enchanté.
Enchantée.
Уперше в «Ле Етуаль»?
- Я вперше в Парижі. - Та ну.
Так, і в мене один вечір на те, щоби подивитися тут усе...
Мені вже час.
За один вечір?
Це неможливо.
Та я знаю. Тому я, цілий список усього, що я маю побачити,
і маю виділений час для кожної крамниці.
Далі Ейфелева вежа.
Чому?
Бо це Ейфелева вежа.
І я хочу побачити краєвид згори.
Я знаю, де кращий вид, і там будемо лише ми.
- Ми? - Я мушу відвести вас туди.
Ви самі не знайдете.
Ну, це дуже мило,
але в мене бронювання у «Кафе де Флор», і я не можу туди не піти.
«Кафе де Флор»?
Ні.
На різдвяних ярмарках є автентичніша паризька їжа,
і лише за кілька євро.
І де ж вони?
- Недалеко. - Дайте вгадаю, можете відвести мене?
Якщо наполягаєте. Так, чому ні?
Тобто, вам же потрібен гід, який покаже вам місто,
і щоби він захистив вас від des personnes bizarres.
Des personnes bizarres?
Типу незнайомці, які вдають, що працюють у книгарнях
і заграють із безпорадними туристами?
- Думаєте, я фліртую з вами? - А хіба ні?
Авжеж.
Рада знайомству, Анрі.
Успіхів вам із винною книгарнею.
Чекайте.
Знаю, це схоже на божевілля.
І я знаю, що ви ні слова не розумієте.
Але я хочу провести з вами час.
Я хочу познайомитися ближче.
І якщо приймете моє запрошення...
Обіцяю показати, чому це найпрекрасніше місто у світі.
Скажімо, я погоджуся.
Що саме ви мені покажете?
Різдво в Парижі.
Без дегустації млинців їхати геть не можна.
Merci.
Це тобі.
- Макарони. Мусиш його скуштувати. - Ні.
- Лише один. - Досить.
Voilà.
Це традиція. Глінтвейн.
Лише один, бо в мене зранку зустріч.
А чим ти займаєшся?
Не можу розповісти.
Чому? Ти якась шпигунка чи що?
Справді?
Ні.
Просто пообіцяла сестрі на одну ніч забути про роботу.
І ще з дитинства,
якщо ми обіцяли щось на мізинчиках, то треба дотримуватися.
І як це буде французькою?
О, це...
- Тепер ти. - Добре.
Обіцянка на мізинчиках.
Овва.
Ти обіцяв кращий за цей вид?
Востаннє була на оглядовому колесі в дитинстві.
Мама водила мене сюди кожного Різдва.
Це була наша традиція.
Лише ми двоє.
- Вона вже... - Так.
Померла, мені було шість.
Мені шкода.
Моя померла, коли мені було 15.
І залишилися лише ми з сестрою.
А батько?
Залишив нас після народження Скайлер. Я погано його пам'ятаю.
А твій?
Краще б він теж мене покинув.
Овва.
Аж так усе погано?
Мій батько...
Що-що?
Дірка в дупі?
Ні?
Що?
Нічого, просто кумедно сказав.
Він хоче, щоб я перейняв сімейний бізнес.
А я лише хочу йти за своєю мрією.
Тож ми постійно сваримося.
«Є якась солодкість у сміху зірок».
Красиво.
Це з моєї улюбленої книги дитинства.
Le Petit Prince.
Чому вона улюблена?
Це довга історія.
Видно, маємо трохи часу.
Добре.
Мама дала мені цю книгу, коли мені було п'ять.
Вона щовечора читала її мені перед сном.
А потім вона захворіла,
і згодом я залишився зовсім один, як маленький принц.
Але в мене була та книга,
і сторінки досі пахли її парфумами.
Я всюди носив її з собою.
Мій батько навіть погрожував викинути її у смітник.
Тож я ховав її від нього...
Я ховав її настільки часто і в настільки різних місцях,
що одного дня забув, куди поклав її.
Та щоразу, коли я дивлюся на зірки, згадую про неї.
І якщо я заплющу очі...
то досі можу відчути її парфум.
Тож...
Так.
Тому вона моя улюблена.
Гадаю, вона вже й моя улюблена.
Ви були одружені лиш два роки?
Не віриться, що розповідаю це. Це на мене не схоже.
Певно, це глінтвейн говорить.
Що-що?
Вино приходить, а розум тікає.
- У французів чудові приказки. - Так. Не уникай питання.
Добре.
Він мені зрадив.
Мене це розбило.
І тепер я про це жартую.
Здається, що не болить, та це не так.
Навіщо вдавати, що все гаразд?
Гадаю, я досі намагаюся довести свою цінність.
Своєму начальнику
і колишньому.
І батькові, якого я навіть не знаю.
Я вдаю із себе безстрашну, але всередині почуваюся шахрайкою.
Ніби я недостатньо хороша.
Розумієш, про що я?
Авжеж.
Я намагаюся довести своєму батькові,
що можу досягти успіху самостійно!
Він думає, у мене не вийде.
Вийде. Я вірю в тебе.
І якщо тобі потрібна допомога з тією винною книгарнею, то дай знати,
бо я трохи спеціалізуюся на порятунку малого бізнесу.
Обережно.
Пам'ятай про обіцянку.
Точно.
Скайлер мала рацію. Мені це треба.
Це наче мій найкращий час за все життя.
І мій.
Часом можна прожити все життя всього за один день.
Сьогодні я прожив круте життя.
І я теж.
СКОРО БУДУ ОБІЦЯЮ НА МІЗИНЦІ
О ні!
МАРВІН РОТ
Сідні?
Марселю.
- Мадемуазель. - Допоможіть.
Я спізнююся на зустріч, потрібне таксі до цієї адреси.
Таксі доїде за пів години. Там ремонт на вулиці Ріволі.
- Сильні затори. - І що робити?
Можете пройти отут,
через сади Трокадеро, тоді дійдете за 20 хвилин.
А є швидший шлях?
Oui.
Біжіть.
Добре.
Bonjour.
Сідні Прайс. Я на 12 годину.
- Ви спізнилися. - Знаю.
Дуже перепрошую.
За мною.
Успіхів.
Merci.
Дякую. Гаразд.
Щиро дякую.
Merci beaucoup.
Вітаю.
Я Сідні Прайс.
Привіт, Сідні. Я Роберто.
Рада знайомству, Роберто.
А це Отто Моллер з «Вайнґут»,
і Бріжіт Лоран з «Террбонн».
Мене дуже вразило ваше придбання «Шато Драммонд» минулого року.
- Те, як це змінило бізнес... - Може, годі молоти язиком?
Добре.
Я знаю Гюґо Касселя понад 30 років.
І ми майже через усе сперечаємося,
та згодні в одному.
Шампанське належить Франції.
«Шато Кассель» має працювати ефективніше,
і в ефективності німцям немає рівних.
Кассель побачить, що патріотизм не розв'яже проблему,
розв'яже її genauigkeit und Präzision.
Гадки не маю, що ви сказали, але звучало жахливо.
Перепрошую. Я чогось не розумію. Чому ми зібралися разом?
Гюґо обожнює змагання.
Ви проведете презентацію не лише йому, а й усім нам.
Чудово.
Bonjour.
Бріжіт.
Панове. Пані Прайс.
Тож...
хто хоче почати?
Я.
Месьє Кассель, дозвольте бути абсолютно відвертим.
Я жодного дня не працював.
Мій батько має 30 мільярдів,
бо він винайшов якийсь мікрочип, який засовують у щось там.
Не розбираюся.
Але знаю, що щоразу, коли я влаштовую вечірку,
я відкорковую «Шато Кассель Гран Крю».
А я влаштовую багато вечірок.
Я приїхав сюди, бо люблю ваше шампанське.
І я хвилююся, що якщо хтось купить вашу компанію,
постраждає якість.
І мої вечірки теж.
Ви хочете придбати «Шато Кассель», щоб не зіпсувати вечірки?
«Шато Кассель» перетворює мої проблеми на бульбашки.
Сідайте.
Так, пане.
Мадемуазель Прайс.
Не знаю, як це можна перевершити,
та заради всього святого, прошу, спробуйте.
Два роки тому «Шато Кассель» продала шість мільйонів пляшок «Гран Крю».
Торік — чотири мільйони.
Виробництво різко впало, в основному, через поганий урожай, а попит не впав.
У вас чудове шампанське, та виробничий відділ застарів.
За підтримки «Рот Груп»...
Excusez-moi.
Bonjour...
- Сідні? - Анрі?
Що ти тут робиш?
А ти що тут робиш?
Анрі — віцепрезидент «Шато Кассель»
і мій син.
Він ваш син?
Ви знайомі?
Познайомилися вчора.
Познайомилися в «Ле Етуаль».
Ну а де ж іще.
Анрі більше часу проводить у книгарні, ніж в офісі.
РОТ ГРУП
«Рот Груп».
Так, я саме розповідала месьє Касселю про мою компанію.
- Я знаю все про Марвіна Рота. - Знаєш?
Нападає на малі бізнеси
і роздроблює на шматочки, щоби продати за найбільшу ціну.
- Про що ти говориш? - Я про «Шато Лаберж».
Раян Ґарнер із «Рот Груп». придбав знамениту «Бордо»,
а потім вигнав П'єра Лабержа із власної компанії.
Я не чула про таке.
То спробуй розібратися,
а потім приходь за виноробнею.
Анрі. Досить.
Пробачте.
Анрі не бажає зла, та в нього характер батька.
Я завжди сподівався, що одного дня він перейме «Шато Кассель».
Століттями Касселлі передавали цю справу від батька до сина.
Але на Анрі все закінчиться.
C'est la vie.
«Ті-Ар-Джі» гарантує вам президентство навіть після продажу.
Це лише слова.
Я можу написати.
Як із «Шато Лаберж»?
Я прийшов сьогодні послухати ваші пропозиції щодо «Шато Кассель».
Я збирався прийняти рішення на місці,
та я помилився.
Я не хочу чути, чому ви найкращий покупець цієї виноробні.
Я хочу побачити на власні очі.
Я запрошую вас до «Шато Кассель» на вихідні.
До понеділка я прийму рішення.
Моя помічниця Клодін підготує ваші плани подорожей.
Він син власника?
Ну, який на це шанс узагалі?
У моєму світі — чудовий.
Маєш визнати, це якийсь божевільний збіг.
Це наче доля.
Ми майстри своєї долі.
- Знову цитуєш «Термінатор 2». - Я хвилююся.
Завжди його цитую, коли хвилююся.
Ви стаєте сильнішими! Як у пісні Келлі Кларксон.
Чекай, що?
А де це ти?
На велотренажері. Закинеш мені 500 доларів, як матимеш час?
Я поверну, коли отримаю гроші з блогу.
І для кого ж твій блог?
І завдяки тобі, я не певна, чи матиму роботу.
І в чому я винна?
Ти сказала взяти вихідний і не обговорювати роботу.
Казала про вихідний, а не про секс із сином власника.
Це катастрофа.
Так, зараз усе заплутано.
Але хіба не бачиш ідеальної нагоди?
Усесвіт змусив тебе балансувати кохання і роботу.
Ти можеш, Сід.
Ти... Ти як із пісні Келлі Кларксон!
Люблю тебе.
Я тебе сильніше.
- Маю йти. - Бувай.
Це ж перший клас, так?
Просто не бачу різниці.
- Клас, Сідні тут! - Вітаю.
- Почнімо вечірку. - Зараз дев'ята ранку.
- Я знаю, ага? - Вибачте.
Друже, ти читав, що робить алкоголь із твоїм тілом?
Читав. Тому й кинув читання.
Моє тіло — храм.
А моє — надувний замок.
Пані та панове. Можу запропонувати вам вино, сир чи каву?
Сир!
Oui.
Приєднаєшся, Сідні?
У мене непереносність лактози.
Непереносимість лактози? У Франції?
Тобі пощастило. У мене лише непереносність тренувань.
Я під захистом від фітнесу.
Дивлюся на свій одяг і кажу: «Сюди не влізу, і сюди,
і сюди теж».
Ти так і не спробувала Мімозу.
- Випий сам. - Клас.
ШАТО КАССЕЛЬ
Добрий день, пані й панове.
Вітаю в Шато Кассель.
Родина Кассель живе тут
ще з моменту побудови замку в 1682 році.
Я пригощу себе.
Тут усе на совість?
У роті наче пустеля.
Тут затишно.
Надто затишно.
Це Бюль.
- Привіт. - Ви йому сподобалися.
Так. Привіт, друже.
Філіппе, де Гюґо?
Мсьє Кассель, боюся, запізнюється.
Важливі справи.
Він перепрошує і каже, що приєднається до вас сьогодні на вечерю.
Тепер я покажу вам ваші кімнати.
Чому ти згадала «Шато Лаберж»? Це було сто років тому.
Може, тому що ставлення Раяна викликало деяку ворожнечу.
Та компанія була переоцінена,
це був єдиний спосіб отримати прибуток.
Марвіне.
Якби я фокусувався на кожній компанії, що начебто постраждала,
то я би вже збанкрутував.
Що тебе вкусило?
Ти змінилася, відколи приїхала в Париж.
- Ти хороша людина, Сідні. - Дякую.
Це не комплімент!
Покажи мені безжальність.
Я можу. Я можу бути безжальною.
- І сильною. - Я сильна.
- Як пісня Келлі Кларксон. - Що?
Не знаю. Вибач.
Ти хотіла цього сама. Не змушуй мене жалкувати.
Не змушу. Обіцяю.
Марвіне?
Збирай речі.
Я вже зібраний.
Агов?
Є хто?
Привіт, Бюлю!
Полетіли.
Бонжур, Анрі.
Бонжур, Філіппе.
Я не чув, як ти приїхав.
Бо в мене новий електричний «Пежо».
Спробуй покататися на вихідних.
Він швидкий.
Мені таке подобається.
Ага, знаю.
Гості вже прибули.
Я їм якраз показував кімнати.
Bon.
Де Ґрінч?
У хліві.
Досі намагається розібратися з тією старенькою.
Я зараз буду.
Merde.
Готовий визнати поразку?
Ніколи!
Побачиш. Вона стане надбанням автошоу в Еперне.
Oui.
Ти це щороку кажеш, та вона на виїзді глохне.
Не цього року.
«Сітроен» знову поїде. Гарантую!
Bon alors...
Як там дорога?
Спокійно. Я ввів адресу, і машина вибрала найкращий маршрут.
І це хіба весело?
Це прогрес.
Може, чув таке слово?
Усі на місці?
Так, мабуть.
До чого це все взагалі?
Ти так не робив ніколи.
Звідки тобі знати?
Тебе не було три Різдва поспіль.
І зараз не було б, якби не злиття.
І Сідні Прайс.
Це ти до чого?
Rien, rien.
Я бачив, як ти дивився на неї.
Пристрасть тобі личить.
Хочеш закінчити, як «Шато Лаберж»?
Це був молодий Бордо, опинився не на тому боці Гаронни.
А це старе шампанське з багатовіковою історією!
Спадок для них нічого не значить!
Говориш про якийсь спадок,
але відмовляєшся продовжувати мій.
Річ не в мені!
А мала би бути!
Merde!
Найкращий день мого життя.
Знаєте, ще з дитинства
я мріяв лише про три речі на Різдво.
Дворецький-мавпа, дворецький-робот і друзі, як друзі з «Друзів».
Мене оточують недоумки.
Гарно сказано, Бріжіт.
Яким було твоє Різдво, Отто?
Типове німецьке Різдво.
Ми посипалися попелом, кралися в тінях,
їли марципан і кекси, поки ховалися від Крампуса.
Хто такий Крампус?
Крампус — напівкозел-напівдемон,
який наказує злих дітей на Різдво.
Звучить моторошно.
Його дружина, фрау Першта, ще гірша.
Вона замінює кишки нечемних дітей сміттям. ЇЇ часом називають матір'ю перероблювання.
Як і більшість німців, я дізнався, що Крампуса не існує, десь у 20.
Це був похмурий день, повірте. Але я люблю Різдво.
Тоді я можу сидіти біля всохлого дерева,
і їсти цукерки зі взуття без відчуття осуду.
Bonsoir.
Ось і починається.
Добрий вечір усім.
Сподіваюся, ви влаштувалися, і що ваші кімнати вам сподобалися.
Вони прекрасні, дякую.
Бріжіт.
Люба Бріжіт.
Скільки років ми вже знайомі, тридцять?
Тридцять два.
Тридцять два. Усе життя.
Я розумію, коли в тебе є щось на думці. Прошу.
Ми присвятили цьому бізнесу свої життя,
а не як американці, що не розрізняють шампанське й ігристе вино.
Гюґо, мій тато працював на таких же виноградниках.
Ти згоден, «Шато Кассель» має лишитися у Франції,
бо шампанському місце у французьких руках, як от наші.
Перепрошую, я мало що зрозуміла.
Погано знаю французьку.
Звичайно.
Але я знаю наступне...
«Хто не йде вперед, іде назад».
Так. Дуже добре, Сідні. Оце дух.
У 2017 році була тепла весна, тому бруньки рано розпустилися.
І сильний мороз у кінці квітня знищив 40% врожаю.
Треба було запасти врожай з 15 й 16-го років,
але у вас не було сховищ,
щоб використати ті плідні роки.
«Террбонн» спіткала та сама доля.
І це повториться, якщо й далі залишитеся в минулому.
Бренд «Террбонн» закріпить «Шато Кассель» за однією із найбільших галузей у світі.
Пан Кассель потопає в боргах, і ви пропонуєте закріплення?
Як просили, месьє.
Це перше випробування цих вихідних.
Подивимося, як добре ви знаєте «Шато Кассель Гран Крю».
- Прошу заплющити очі. - Але етикетку вже закрили.
Шампанське також різниться за кольорами.
Ви не маєте цього бачити очима.
Ви маєте дивитися носом, язиком та навіть вухами.
Прошу, заплющте очі.
Перед вам зараз келих «Шато Кассель Гран Крю».
Візьміть келих та піднесіть до носа.
Вдихніть.
Розкажіть, що бачите.
Медова диня, жовте яблуко.
Сідні, а ви?
Грейпфрут і...
імбир.
Чудово.
Отто?
Нічого.
У 2016 році я пошкодив нюхові нерви
у жорстокій грі eisstockschießen.
Роберто?
Середземномор'я.
Сен-Тропе.
Цікаво. Розкажіть іще.
Це було влітку 2012 року, я жив на яхті мого батька.
Зустрів агорафобного моряка Ґюнтера, що не залишав гавань.
У нас був бурхливий роман.
Я благав його лишитися,
та знав, що одного дня йому доведеться побороти страх води.
І тоді Ґюнтер відплив до Патагонії.
Його корабель розбився об скелі мису Горн,
і він затонув на дно океану.
Роберто, мені шкода.
Або він просто мене кинув.
Важко зрозуміти.
Та все ж, це була остання зустріч.
Менш із тим, так мені шампанське каже.
Це «Шато Кассель Гранд Брю 1987, Блан де Нуар Мілесим», особлива партія.
Дідько! Звідки ви знаєте?
Це моя стихія.
Я п'ю шампанське, влаштовую вечірки і багато знаю.
Молодець.
І що це?
Я не знав, що подати до вашого прибуття,
але Бріжіт підкинула чудову ідею.
Більше тисячі різновидів лише у Франції,
сир — не просто їжа.
Це частина нашої культури, нашої історії.
Пізнати Францію — це пізнати й полюбити сир.
Усе гаразд, Сідні?
Так, звичайно!
Філіппе, обов'язково накладіть їй спочатку камамбер, потім брі.
Гарний шматок рокфору добре поєднається з вином.
Далі шматок реблошону.
І не забудьте мюнстер.
І, нарешті, пон-л'Евек.
- Vive la France! - Vive la France!
Чого тобі?
Тато просив навідатися до тебе.
Він хвилюється, бо ти дуже швидко втекла з вечері.
Усе гаразд, просто трохи...
- Ти зараз... - Ні.
Усе добре.
У мене непереносимість лактози.
Непереносність лактози?
- Сир мене ненавидить. - Ні.
Oui.
Нічого сумнішого я ще не чув.
До речі, є гарна приказка.
«Сумно, як страва без сиру».
Така вже я.
- Просто сумна страва. - Чому ти нічого не сказала?
Після всіх отих фраз «Франція — це сир»?
Нізащо.
І я не хотіла показати Бріжіт, що мене зачепило. Вона безжальна.
Мені треба залягти на дно.
Боюся, це неможливо.
Чому? Що тепер робитимемо?
Господи.
- Анрі? - Ну ж бо, Отто.
Поїдете з Сідні попереду?
- Я боюся коней. - Не хвилюйся.
- Це як великий пес. - Я боюся собак.
А котів?
Роберто, сідайте.
Усе добре?
Їдьмо на Фестиваль світла!
Це найкращий день у житті.
Я відчував, що ви оціните, Роберто.
Ану всі до селфі біля ялинки!
Господи.
- Я вам це відправлю. - Ні. Фото лиш забивають пам'ять.
- Та ну! Гарне фото! - Ні. Не треба мені фото, прошу.
Добре, не буду.
Відправив.
Хто це?
Le Père Noël.
Французький Санта-Клаус.
Скоріше татко Клаус.
Пізніше побачимося.
Хоча потрапити в список неслухняних.
Бріжіт, ходімо зі мною.
- Я піду... - Так. Прошу, звісно.
Буде ще один рік.
Так, завжди буде ще один рік, Бріжіт.
З Різдвом.
Я дещо маю для тебе.
Ось.
- Макарони? - Так.
Найкращі в Шампані.
Я маю тобі пробачити дурну поведінку
в обмін на коробку макаронів?
- Гаразд, не треба тоді. - Ні, я просто уточнила умови.
А, гаразд.
Вибач.
Мій батько зводить мене з розуму, і...
І, мабуть, я виню себе за те, що не перейняв «Шато Кассель».
І ти вибач.
Коли я дізналася, хто ти насправді, я злякалася.
Я останнім часом погано ладнаю з довірою.
Можеш довіряти мені.
Так!
І як мені вибратися? Воно...
Просто напиши йому.
Ні, у нього найзавантаженіша пора в році, хіба ні?
- І що? - Не треба йому писати.
Буду важкодоступним.
Я геть виснажений.
Добраніч усім.
Ви маєте добре виспатися.
Завтра великий день.
Добраніч, Бріжіт.
Добраніч.
Усі чули. Треба добре виспатися.
А без чарочки заснути не вийде.
- Чому б і ні. - Як ти досі на ногах?
Правда?
Частина мене каже, що я багато п'ю,
а інша частина мене каже: «Не слухай його, він п'яний».
- Ходімо, Отто. - Так, гаразд.
- Дякую за соціальний тиск. - Без проблем. Таке я люблю.
Я підганяю тебе тим, що просто стою й дивлюся на тебе?
Приєднаєшся до них?
Я б залюбки, та треба готуватися до завтра.
Так.
Так, твоя правда. День буде довгим.
Добраніч.
Добраніч, Сідні.
КАССЕЛЬ, ФОТО З ДЕГУСТАЦІЙНОГО ЗАЛУ
Заходь.
Привіт, Сідні.
- Не можу спати. - Думаєш, я можу?
Виявляється, Санта має профіль на OnlyFans.
То що в тебе на думці?
Анрі.
Сонце, ти закохалася в Парижі, це найромантичніше місто у світі.
А жорстокий поворот долі зробив із вас нещасних закоханих.
Як «Мулен Руж», але без туберкульозу.
Нормально у такій ситуації божеволіти.
Дякую.
Хочу бути схожою на тебе.
Бути безстрашною в коханні.
Думаєш, я безстрашний?
Я весь час спотикаюся.
Справді?
Просто прийняв це як частину гри.
Кохання — це як тест, до якого не готувався.
Можна лиш імпровізувати й сподіватися на краще.
Сподіваюся, ти здаси.
- Покажи. - Точно?
- Так. - Упевнена?
Добре.
- Боже. - Так.
Овва.
Це реальна людина?
Агов.
Як твої справи?
Привіт, друже.
Привіт.
Я якраз...
- Так, я теж. - Добре.
- Гаразд. Так. - Гаразд.
Merde!
Привіт.
Доброго ранку, Шампань!
Час уставати!
У нас попереду цілий день!
Ну ж бо, усі прокидайтеся!
Ну ж бо, Роберто!
- Час на роботу? - Так, Роберто, час на роботу.
Сідні! Отто!
- Уже готовий. - Як ти вже готовий?
Чула приказку: «Der frühe Vogel fängt ein Wurm»?
- Перепрошую? - Рання пташка ловить хробака.
І у мене вже давно черви.
Так, перепрошую.
І ти, Бріжіт.
І ти, Анрі.
Швидше!
Більшість людей думає, що виноградники затихають взимку.
Але це анітрохи не правда.
Насправді взимку ми ще зайнятіші, ніж навесні.
І все починається з обрізки.
Якщо помилитися, то гниль і комахи доберуться до лози.
А якщо зробити все правильно, то вони процвітатимуть десятиліттями.
Берімося до роботи, глянемо, у кого з вас вистачить навичок.
Так, добре.
Кожен оберіть собі ряд і інструмент.
Вибач.
Так можна? Можна це робити?
- Так. - Овва.
Отут треба двічі обрізати те саме.
- Гаразд. - Ось так.
- Ну ж бо, Роберто. - Здається, усе.
- Ні. Ще трохи. - Я почуваюся так, ніби звільняю лози.
Спершу вони боялися, нажахані,
і тепер я їх обрізаю.
Треба усе оце опрацювати.
- Перепрошую? - Ага.
Тут і тут. Раз, два.
- Добре. - Отак добре.
Хотілося би перерву на шампанське.
А оце вже цікавіше.
Їх не можна пити, Роберто. Поки що.
Спочатку треба прибрати осад, який зібрався у пляшках.
Для цього пляшки треба обертати на чверть оберту
протягом зимового місяця.
Це ремюаж.
Берете першу, четверту пляшку й обертаєте.
Наступний ряд, наступний ряд.
І не розслабляйтеся. Це перегони.
Перегони із часом,
а для вас — перегони одне проти одного.
- Так. - Що це означає?
Тепер головне — сосиски.
І я досі нічого не зрозумів.
- Отто. - Так.
Роберто. Сідні.
Анрі, ти готовий?
У мене тут пил.
Бріжіт, пам'ятаєш?
Можна взяти рукавички чи...
Як думаєш?
На старт. Увага. Поїхали.
Уже був відлік?
- Так! - Починай же.
Я даю тобі фору.
Обійдуся.
Думаєш?
Не обійдуся.
- Перший! - Перша!
- Перший! - Перший!
- Я перша. - Не думаю.
- Точно. - Треба повтор.
Я думаю... Треба відмотати.
Так. Одну руку на першу, потім на четверту, а потім легенько обернути.
Перший!
Що тут відбувається?
У нас тут конкурс із прикрашання ялинки.
Дуже дивно.
Дякую. Якраз мав на думці якусь виставу на псилоцибіні.
А ти що хочеш відтворити, Отто?
Нездужання.
Ясно.
Маєте плани на відпочинок?
Так, улаштую щорічну вечірку,
а потім новорічний вечір,
і потім проведемо власного «Таємного Санту»
під назвою «Що в коробці?»
Я дивитимуся Stirb Langsam з моєю родиною, або «Помирай повільно».
У вас це наче «Міцний горішок».
«Міцний горішок» на Різдво?
Так, але в Німеччині це вважається трагедією.
Бідний Ганс Ґрубер. Його взагалі не зрозуміли.
Я впевнена, Ганс Ґрубер був терористом.
А для нас він був Робін Гудом,
крав у жадібних корпоративних вельмож.
А корпорація «Накатомі» ризикувала життям своїх працівників,
хоч для них це були копійки.
Робін Гуд давав бідним.
Ми не знаємо, що Ганс мав робити з грошима.
Може, відкривав би школи.
А Джон Макклейн?
Перепрошую, той гарячий на курок ковбой?
У всьому тому хаосі винен Джон Макклейн,
зі своїм «Їпі-кі-йей, мамолюби».
Ганс Ґрубер — крадій-джентльмен.
Він підірвав «Накатомі Плаза».
Ну, ніхто не ідеальний.
- Гаразд. - Отто!
Так, настав час моєї презентації.
Так. Гаразд.
Дозвольте представити найкращу у світі мережу розповсюдження.
Дивіться, як швидко ваші пляшки рухаються економікою...
ніби гравітації, тобто тарифів, не існує.
Ой ні, це Крампус.
Хоче зіпсувати Різдво
і припинити розповсюдження «Шато Кассель» по всій Європі.
ВАЙНҐУТ ІМПОРТС
Іншим разом, Крампусе.
«Вайнґут» тебе зупинить.
Ні!
ШАТО КАССЕЛЬ
«Вайнґут Імпортс» захистить прийдешнє Різдво від Крампуса.
Крампус, Крампус, Крампус.
Овва, це було...
Це кінець моєї презентації.
Можна попросити вас переглянути її ще раз?
Думаю, краще не треба.
Я ще маю режисерську версію.
Вона на 68% довша й має більше інформації для вашого мозку.
Спершу переконайтеся, що шампанське якнайхолодніше,
а потім нахиляємо пляшку від 30 до 45 градусів
і шукаємо шов бульбашок.
І тут можна робити сабраж.
Перепрошую, Роберто, але як це пов'язано з «Шато Кассель»?
Ви маєте робити бізнес пропозицію.
Ми двоє знаємо, що я спеціалізуюся лише на веденні
муткобізнесу та витівках.
Але я вмію розважатися.
Це ніколи не спрацює.
Для сабражу потрібна шабля,
тому так і називається.
Господи!
Тож, як бачиш, щойно «Террбонн» придбає «Шато Кассель»,
твоє шампанське з'явиться на багатьох прилавках,
особливо азійський ринок, зокрема Сінгапур, Південна Корея та Індія,
де продажі шампанського значно зросли за останні роки...
Гюґо, усе добре?
Перепрошую. Продовжуй.
Хороші новини в тому,
що «Террбонн» допоможе подолати торгові бар'єри для входу на ринок,
що стали викликом для всіх французьких бізнесменів...
Месьє Кассель?
Краса, правда?
Якщо глянути на ті лози, можна подумати, що вони сплять...
але все навпаки.
Під поверхнею вирує життя.
Сідні, ходімо на прогулянку.
Добре.
Як вам Еперне?
Ще ніколи не бачила такої краси.
Я відчував, що ви зрозумієте.
Не всім це дано.
Гляньте туди.
На тій горі я одружився.
- Мені було 19, уявляєте? - Овва.
А там народився Анрі.
Я був у полі, обрізав лози, коли в моєї Софі відійшли води.
Я ледь устиг повернутися до замку до його народження.
Анрі нетерплячий.
Моя дружина була для мене всім.
Але потім вона захворіла.
Коли хвороба висмоктала з неї життя,
то й моє життя висмоктали.
Я мав бути сильним для Анрі.
Але...
Я ледь змушував себе продовжувати рухатися.
Тож робив лише те, що добре вмів.
Працював.
У Франції не кажуть: «Сумую за тобою».
Ми кажемо: «Tu me manques».
Це означає «У мене брак тебе».
Саме так я почувався після смерті Софі...
і так я зараз почуваюся з Анрі.
Співчуваю вашій утраті Софі.
Але не треба сумувати за Анрі.
Він досі тут.
Анрі не хоче зі мною спілкуватися.
Я б цього не стверджувала. Гадаю, у нього теж брак вас.
Бюлю!
Анрі, Сідні, ідіть у погреби.
- Отто, поможіть у полі. - Добре.
Роберто і Бріжіт — у замок.
- Ходімо. - Бюлю.
- Бюлю! - Песику.
Бюлю!
Часто він так робить?
Він постійно так робить.
Не хвилюйся, ми його знайдемо.
Як пройшла зустріч із моїм батьком?
Це була навіть не зустріч. Він увесь час говорив про тебе.
Дай-но вгадаю. Він прокляв мене, бо я не пішов його стопами.
Ні, насправді він...
Казав, як сильно сумує за твоєю мамою
і як сильно йому бракує тебе в його житті.
Що ще він сказав?
Гадаю, це він має тобі розповідати.
Не зрозумію, звідки це.
Може, краще розділитися. Зустрінемося біля входу.
Добре.
Бюлю!
Привіт, друже.
Що ти тут робиш?
Агов.
Тебе всі шукають.
Піймала.
«МАЛЕНЬКИЙ ПРИНЦ»
Ось ти де!
Знайшла його?
Так.
Такий неслухняний.
І знайшла оце.
Mon dieu.
Ще раз, англійською.
Найважчі дороги ведуть до найкрасивіших місць.
У французів гарні приказки.
Авжеж.
Що думаєте про цю незвичну ялинку?
Прекрасна.
Анрі, познайомся з деким.
Привіт, Сід.
Що ти тут робиш?
Марвін переживав за твій прогрес,
тому послав мене на підмогу.
Мені не потрібна підмога.
Перепрошую.
Вітаю.
- А ви хто? - Вітаю.
Раян Ґарнер, «Рот Груп».
Точно.
Тепер перепрошую, нам треба обговорити справи.
Я й твоя мама сиділи тут щовечора після вечері.
Я пам'ятаю.
Можна до тебе?
Пам'ятаєш, як грали в квача у винограднику?
Ви двоє ледь не задихалися від сміху...
Ти досі думаєш про ті дні?
Тільки про них думаю.
Я хочу тобі дещо сказати.
Я мав сказати це дуже давно...
Вибач.
Вибач, що не зміг бути сильним, коли ти мене потребував.
Ти знай, що я поруч, якщо потрібен.
І я завжди буду поруч...
якщо даси мені шанс.
Я знаю, що...
Знаю, ти завжди хотів, щоби я перейняв «Шато Кассель», але...
Але я маю знайти свій шлях.
Вибач, тату.
Моє найбільше бажання — аби ти йшов своїм шляхом.
Яка муха тебе вкусила?
Сідні Прайс.
Oui.
Так. Вона таке вміє...
У тебе вийшло, Сід.
Адвокати Касселля готові почати попередні перемовини.
Марвін веде перемовини з «Такамі Імпортс».
Ти про що? Гюґо нічого про це не казав.
Гюґо має доступ до обмеженої інформації,
і ця інформація йому не потрібна.
Як мінімум, поки ми не перепродамо «Шато Кассель» японцям.
«Ті-Ар-Джі» заробить 50 мільйонів без ризику.
І все завдяки тобі.
А Гюґо?
Я обіцяла йому посаду після продажу.
Коли управління перейде до «Такамі», попередні контракти анулюють.
Це все, чого ти хотіла.
Ти приїхала сюди по «Шато Кассель», і в тебе вийшло.
Місія виконана.
Твоя правда.
Я приїхала закрити угоду,
аби Марвін пишався мною, а «Ті-Ар-Джі» заробила багато грошей.
Я зробила все, що мала.
А тепер хочу все повернути.
Дозволь навести аналогію зі спорту, як ти любиш, щоб ти зрозуміла.
Нижня дев'ятка.
Ти на лінії залікової зони.
Ти або заносиш м'яч у залікову зону,
або до кінця кар'єри сидиш у штрафному боксі.
Анрі?
Агов.
Це була помилка.
Що?
Я сказав собі, що їду сюди захищати свого батька...
але насправді їхав побачитися з тобою.
Та тепер знаю, що в нас нічого не вийде.
Ти про що?
Сьогодні я побачив версію свого батька,
про існування якої забув.
Анрі.
Я маю завтра прийти й бути з батьком.
А ти маєш бути зі своєю компанією.
Тому думаю, що краще попрощатися зараз.
Попрощатися?
Au revoir, Sydney.
Merde.
Вітаю.
Вітаю, Гюґо.
- Можна доєднатися? - Прошу.
Як там машина?
Я готовий визнати поразку.
Знайоме відчуття.
У моєї мами був «Фіат» 65 року.
- Серйозно? - Так.
І вона завжди сама його ремонтувала,
а ремонтувати доводилося постійно.
Ми багато переїжджали.
Жили у моєї тітки, бабусі,
у хлопців, що тривало недовго.
Та коли треба було їхати, вона ремонтувала «Фіат» і ми рушали.
Вона завжди перетворювала все на пригоду.
Ми допізна не спали й дивилися фільми, для яких ми ще були надто малі.
Наприклад...
«Термінатор 2».
І «Міцний горішок», звісно.
Фільми, де головний герой не зупинявся наперекір усьому.
Потім я подорослішала, і стало не так весело.
Я почала її відкидати.
Тепер бачу, вона робила, що могла, і наскільки могла.
По-своєму вона була героїнею власної історії.
Що ж,
мені б сюди твою маму.
І мені.
Вона дуже важко працювала.
І я лише хотіла, щоб у неї все вийшло.
Тому я й влізла у це.
Щоразу, коли я рятувала малий бізнес, я почувалася, наче рятую і її.
Звучить тупо, правда?
Та не те щоб.
Я роками намагався врятувати свою дружину,
потім виноробню.
Та не можу навіть урятувати цю стару розвалюху.
- Перевіряли карбюратор? - Так.
А форсунки?
Ну ж бо, сонце.
Так!
Шкода, що пропустив автошоу.
Краще пізно, ніж ніколи, правда?
Краще пізно.
Сідні,
чому не розповіси, що справді на думці?
Привіт, хлопче.
Привіт.
Годі ганяти кроликів, добре?
Бувайте, Філіппе.
Бувайте, мадемуазель.
Скажімо, я погоджуся.
Що саме ви мені покажете?
Різдво в Парижі.
Усім доброго ранку.
Я радий познайомитися з вами за ці вихідні.
Усі ви мене вразили
своїми пропозиціями щодо майбутнього «Шато Кассель».
Як ви знаєте, це для мене не просто компанія. Це моє життя.
Може, почекаємо Сідні?
Немає потреби, Отто.
- Сідні поїхала вчора. - Як це поїхала?
- А з ким контракт? - Ти домовився з Сідні?
Вітаємо Сідні!
Вибачте, хворію на завчасні привітання.
Гарно, Роберто. Завжди мене смішите.
Тому я продаю «Шато Кассель» вам.
Перепрошую, що?
- Що? - Що?
Продаєш «Шато Кассель». цьому клоуну? Чим ти думаєш?
Тату, ти впевнений?
Шампанське не схоже на інші вина.
Шампанське для розваг, а Роберто тут спеціаліст із розваг.
- Ви робите жахливу помилку. - Я вже багато разів помилився.
І майже помилився ще раз, коли хотів підписати контракт із вами.
Потім Сідні розповіла про ваші плани.
Як ваш бос збирався мене обдурити.
Яка дірка в дупі.
Ні, Гюґо, увімкни розум. Роберто телепень.
Не розуміє Францію. Не розуміє наших справ.
Гюґо, вона правду каже.
Усі мої знання про Францію обмежуються «Рататуєм».
- Обожнюю цей мультик. - Це класика.
Але я не знаю, як вести бізнес.
Можна дати вам гроші, і ми будемо партнерами?
Роберто, мені треба знайти 60 мільйонів євро,
інакше банк вилучить майно.
Дяка Богу. Думав, буде якась величезна сума.
- Це смішно, бо це правда, так? - Так.
Ви якісь божевільні.
Ви обоє божевільні. Знаєте?
- Переживаю за твою печінку, та вітаю. - Тут інакше ніяк.
Я не очікував. Не знаю, що буде.
І що нам робити?
Пити.
- Prost! - Ідеально!
- Santé! - Німці мають приказку.
«Усьому є кінець, за винятком ковбаси, у неї їх два».
У вас там багато приказок про ковбаси, еге ж?
Та шкода, що я не встиг попрощатися з Сідні.
Можемо створити груповий чат і підтримувати зв'язок.
- Справді? - Так.
У мене ніколи не було достатньо друзів для групового чату.
Люди вважають мене похмурим.
Іди до сина.
Наче мій стакан наполовину порожній.
Байдуже, напівпорожній
чи наполовину повний.
Головне, щоб у стакан можна було щось долити.
Скажеш, що я дурень, бо обрав Роберто?
Це я дурень.
Я помилився з Сідні.
Так і є.
І що робитимеш?
А що я маю зробити?
Пізно вже.
Краще пізно, ніж ніколи.
Їдь.
Швидше.
Йой, Філіппе!
Що таке?
Немає авто.
Як?
Сідні.
Oh merde.
- Бонжур. - Бонжур, Марселю.
Як пройшла ваша поїздка в Шампань?
Як сказати «катастрофа»?
Catastrophe?
Точно. Французькою завжди краще.
Що сталося?
Ну,
я не уклала угоду, пішла з роботи і маю розбите серце.
Усе за вихідні.
Але я закохалася,
знайшла силу, про існування якої не знала, і завела нових друзів.
Це труднощі із шампанським.
- Труднощі із шампанським? - Тобто проблеми, які не дуже серйозні.
Більшість людей хотіли б мати наші проблеми.
Звучить як крута подорож.
Так, мабуть.
Дякую вам за все.
Немає за що, мадемуазель.
- Таксі до аеропорту? - Так, будь ласка.
І треба дорогою зупинитися на трохи.
Добре.
Перепрошую. Добрий ранок.
Я до однієї з ваших гостей. Сідні Прайс.
Я перевірю.
Вибачте, мадемуазель Прайс виселилася вранці.
Merci.
Месьє.
Я маю для вас ідею.
Сідні.
Звідки ти знав, що я тут?
Консьєрж у готелі.
Марсель.
Звичайно.
Ти повернулася за книгами?
Так, але натомість знайшла це.
ЯК БУТИ СОБОЮ
Для сестри?
Ні, для себе.
Вибач.
Я повівся як телепень.
Знову.
Ти можеш приїжджати коли захочеш.
Ні.
Ти сам усе зможеш.
Знаєш, я...
Я хотів би вміти описати словами свої почуття.
Але англійські слова підводять мене.
Усе добре.
Мені час іти. Літак за кілька годин.
Добре.
Сідні.
Tu me manques.
І в мене брак тебе.
РІК ПО ТОМУ
Усім веселого Різдва!
- З Різдвом. - Приїдете сьогодні на вечерю?
Обіцяю, цього разу без сиру.
- Може, трохи. - Ні.
«І діти кричали й кричали, але Крампус усе приходив».
Добре, може, краще це почитати?
Якраз до найцікавішого дійшли.
Привіт.
Вас звати Скайлер?
Оберіть улюблену роботу, і ніколи не працюватимете, так, Філіппе?
Технічно, я пасивний інвестор.
Тому Гюґо вічно мене затикає.
- Бюлю! - Він думає, я не можу замовкнути.
Каже, я навіть п'ять секунд помовчати не можу.
Я можу мовчати. Ні пари з уст.
Що там у нас сьогодні?
Враховуючи те, що Роберто пропиває більшість прибутку,
«Ле Петі Рев» досі в мінусі.
Але це зміниться, щойно внесемо дані за Різдво.
Тобі хтось казав, що ти дуже сексуальна виконавча директорка?
- Ти казав зранку. - Правда?
Але не гріх повторити.
З Різдвом, Сідні.
З Різдвом тебе, коханий.
Просто боюся, що він мені не відпише,
хоч точно прочитає.
У нього там сотні таких, як я.
Написати йому, Філіппе?
У нас із Сантою просто гарний зв'язок установився.
Але це сезонний роман.
Бюлю!
КІНЕЦЬ
Переклад субтитрів: Павло Дум'як