Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Állj! Ezt most leállítjuk. Még mindig nem az igazi.
Mi van már megint?
Henri, ne húzd fel magad! Dolgozzunk.
Nem húztam fel magam, de már tízszer csináltuk.
Nem az én hibám, ha nem tudsz normálisan csókolózni. Legyen igazi!
A szám ott volt az ő száján.
Nem ez a gond, nem érződik a szándék.
Le akartok lépni, lerombolni, amit felépítettetek, és újrakezdeni.
Felszabadultabbnak kell lennie.
- Intenzívebbnek? - Intenzívebbnek, legyen benne...
dög... Tudjátok.
És nyissátok nagyobbra a szátokat,
csináljatok kicsit szabadabb...
- Szétesőbb dolgokat? - Igen.
Áruld el, őszintén,
mi vett rá, hogy hozzámenj ehhez a férfihoz?
Kivételes ember.
Ne hazudj!
- Nem, ez még mindig nem jó. - Ne már!
- Csináld te, ha nem tetszik! - Oké.
Bocsi, ne haragudj!
Én játszom őt, ő pedig téged játszik.
Ne hazudj!
Ilyesmire...
- gondoltam. - Nem rossz.
- Most már érted? - Igen.
Következő?
Igen, abszolút.
A következő jelenetnél arra gondoltam, hogy beállhatnánk mind, és...
Nora!
Nem láttad Norát?
- Hol van Nora? - Nem tudom.
NA, HOL VAGYOK?
A LEGJOBB SZEREP
Ivanov egy totálisan depressziós figura.
A depresszió olyan, mintha kívülről néznéd magad:
túlpörög a felettes éned,
kicsit olyan leszel, mint Marty McFly a "Vissza a jövőbe 2"-ből.
Visszamegy,
és kívülről figyeli, hogy mit csinál.
Plusz ott van Wittgenstein, erről már beszéltünk:
"A nyelvem határai a világom határai."
Szóval szerintem a találkozási pont Marty McFly és Wittgenstein.
Ennyinél meg is állhatunk.
Tudom, kevés az idő a premierig, de ne engedjetek le.
- Köszönöm szépen! - Köszönjük!
Nagyon érdekes volt.
- Lenne két perced? - Persze, mondd!
Gondolkodtál a padlón, amit mondtam?
Az a padló baromi szép, de túlságosan drága.
- Túl drága? - Igen.
Gyönyörűen nézne ki.
Hölgyeim és uraim, hamarosan a párizsi Keleti pályaudvarra érünk.
Henri!
Rendesen megizzadtam, mire összehoztam ezt a castingot.
- Fél Párizs erre nyomul. - Tényleg?
Noémie első nagyfilmje elképesztő volt.
A kritikusok odavoltak érte,
és benne lesz François Graziani, ami tuti kasszasiker.
Épp most láttam egy plakáton.
A csapból is a csávó folyik. Mi van, vidéken nincs net?
Nem mondom, hogy ez életed lehetősége, de ez a meghallgatás nagy ügy.
Nem látod, hogy lelkesedek?
Tudom, de itt nem elég lelkesedni,
ez már nem a kétezres évek, az ipar megváltozott.
Nem lehet, hogy kicsit eltúlzod?
Nem, a közösségi médiával a harminc az új ötven.
- Úgy ám! - Akkor mi legyen?
Azt mondtam, huszonhat vagy.
Most szívatsz?
Nem. Mit számít az?
- Akkor miért csináltad? - Nem értem, mi bajod.
Nem tudok jól hazudni.
Színész vagy, nem?
François egy szociológust játszik, akitől megvonják a támogatást,
és, hogy talpon maradjon,
a legjobb haverjával betörésekbe keveredik.
- Vígjáték? - Dehogy.
Egy társadalmi kalandfilm, egy barátság drámai története.
Igen, és a filmben különösen fontos,
hogy kiemeljük a szereplőink romantikus oldalát.
- Mazsolát? - Érted?
Nem, köszönöm!
- De a cél az, hogy realista legyen. - Isteni!
Van benne egy adag rendszerkritika, de aztán be kell indulnia.
Kóstold meg!
És a végén olyasmit találunk, ami többet ér a pénznél.
Valami megfoghatatlant, valami felemelőt.
- Érted? - A veszély ízét.
- Ismerős? - Nézz csak rám.
A veszély a lételemem.
- Régóta ismeritek egymást? - Fogjuk rá.
Ez a második közös filmünk.
A kisfilmjétől elszállt az agyam.
- Hagyjuk már! - Rögtön felhívtalak.
François kiismeri az embereket. Látja, mire képesek.
- Indítsam a kamerát? - Igen.
Olvastam az önéletrajzod.
Huszonhat éves létedre sokat álltál színpadon.
Igen, azért mert... elég fiatalon kezdtem.
Még egyetemisták voltunk, amikor megalapítottuk a társulatunkat.
Én mindent tudok.
Tessék?
Imádtam a műsoraidat Nora Kerberrel.
Komolyan szuper volt.
Kösz!
- Készen állsz? - Igen, persze.
Bemutatkozom, a nevem Henri.
A szüleid szerették Balavoine-t?
El se hinnéd, mindenhol róla voltak képek.
A haverjaim azt hitték, a nagynéném.
Igen.
Oké, vettem.
A részleteket majd később egyeztetjük, rendben van?
Hamarosan hívlak. Puszi!
Noémie volt az. Imádtak téged.
- Biztos? - Igen, biztos. Meglepő?
Nekem nem tűntek túl lelkesnek.
Hagyd abba. Totál rád pörögtek, akarnak téged.
Mondtak valamit, ami erre utal?
Tiéd a szerep.
Büszke vagyok rád, haver.
Nem csináltam semmi különöset.
Abban vagy a legjobb.
Mondd el Norának!
Igen, volt rajta valamiféle technikai cucc.
És rá volt aggatva mindenféle kiegészítő.
Mintha láttam volna erről egy riportot.
Olyan, mint valami küzdősport.
Egyszerre szimbolikus, esztétikus, politikus és...
Mi van?
Azt mondtad, politikus.
Igen, azt mondtam. Minden politikus, a cipő is.
- Miért, nem? - Nem.
Az, hogy ki milyen cipőt vesz fel, egy döntés. Elárul róluk valamit.
Láttál már cipőt szavazni?
Nem, viszont a szerkód egy politikai üzenet.
- 12 éves korodig mindet megcsináltad? - Az ki van zárva.
- 13 éves koromig. - Beszarás! Fél évig toltad?
Például ez, nézd csak!
Ó, elhoztad!
Basszus, bocsánat!
- Minden rendben? - Ja, semmi baj.
MENJ CSAK, HA DOLGOZNOD KELL.
NEM AKARTÁL ELMONDANI VALAMIT?
NEM, VÁRHAT.
JÓL VAN, ÍGY EGYSZERŰBB.
KÖSZI!
- Mehetünk? - Igen.
Fenébe!
Mi az? Mi van?
Megláttam a fényt.
Bocs! Csak... emlékszel, a második felvonás végén megakadtunk.
Azt hiszem, megvan a megoldás.
- Te most dolgozol? - Pillanat, leírom, mert elfelejtem.
Emlékszel, meséltem, hogy ma castingra megyek.
- Igen. - Megkaptam.
Komolyan?
- Igen, komolyan. - Mikor?
Most rögtön. A héten.
Hogyhogy most?
Épp egy darabon dolgozunk.
Minden jelenetben benne vagy. Te vagy Ivanov. Szükségem van rád.
Te is több mindent csinálsz egyszerre.
Ez az első filmszerepem, ki akarom próbálni.
Nem én lennék az első, aki egyszerre forgat filmet és próbál darabot.
Hiányozni fog valami.
Menni fog, csak bízz bennem.
- Megkaptad a legújabb verziót? - Még nem.
Mindjárt elintézzük.
Michael, légy szíves, hozz az új forgatókönyvből Henrinak!
Igazából nem sürgős, nem mára kell, csak a befejezést írtam át. Túl...
kiszámítható volt.
- Majd mondd el, mit gondolsz. - Jó.
Ez a nappalitok Francois-val.
- Tetszik? - Ízléses!
A kanapéban nem vagyok biztos.
Valami gond van a kanapéval?
Hiányzik belőle... Tudod, hogy értem...
Igen, értem.
A lélek.
Ja, vagy csak egy díszpárna.
- Öt perc. - Oké, mennünk kell.
Ma nagyon pörgünk.
Megváltozott a gyártási terv, és mindent felborított.
Azonnal bele kell csapnunk.
Ne számíts arra, hogy le fogsz tudni ülni.
Nem baj, ültem a vonaton.
Töltsem pohárba?
Nem, ők üvegből isznak.
Most magadra hagylak. Öltözz át, és rögtön találkozunk.
- Jó. - Igyekezz!
Minden oké?
Szia, haver!
- Mindenkit ismersz? - Ja, valamennyire.
Meg fogod látni, mindenki tök laza, kivéve Lou.
- Ne szívózz! - Szia!
- Bemutatom Henrit, nagy művész. - Örvendek, Henri, nagy művész!
A jelmezed. A cipőd a paraván mögött. Öltözz át!
Köszönöm!
Ez ám a profizmus!
Ne lógj már a nyakamon! Késésben vagyunk, gyere!
Nem kell görcsölni, Henri.
Ha mindenki késik, akkor végül senki se.
Iszunk ma este?
Nem megy, sietek a vonathoz.
Á, persze, hülye vagyok. Min dolgoztok?
Az "Ivanov"-on.
- Az remek darab. - Nem láttam.
- Próbáltalak elvinni rá. - Majd elmegyünk megnézni Henrit.
Helyes.
- Mehetünk? - Mehettek.
Köszi!
Megállni! Rendőrség!
Álljon meg!
Miért nem fut gyorsabban?
Basszuskulcs!
Jó, oké, ennyi!
Ennyi!
Zárócsapó.
- Négy per huszonhét, hatos csapó. - Hahó!
Ez így nem lesz jó. Túl közel volt.
Próbáljuk nem utolérni, de túl lassan fut.
Henri, próbálunk csalni, de akkor is kell egy kis tempó, hogy elhiggyük.
Nem láttad? Úgy futnak, mintha az olimpiára készülnének.
Ha nem kapcsolsz rá, át kell írnom a sztorit, mert börtönbe kerülsz.
- Jaj, nehogy átírd... - Jó, mert nem is akarom.
Hiszem, hogy meg tudod csinálni.
Álljunk vissza. Bízom benned!
Rendőrség!
Tükörsima?
Ez mutatja, hogy milyen gyáva a faszi.
"Mérhetetlen bűntudatom van, mintha kínoznának. A nejemet sem bírom."
Csendet kérek!
Forog a hang. Kamera!
Basszus! Nem tudunk dolgozni, ha nem vagy itt.
Csúszásban vagyunk. Ne haragudj, ez egy fontos jelenet.
Rendben. Jó, semmi baj...
Holnap találkozunk, ugye?
Igen, behozzuk a lemaradást, ne aggódj!
Jó.
Dolgoztam és gondolkodtam, nem éreztem,
hogy elfáradnék...
Most meg nem csinálok semmit.
Basszus...
Régen dolgoztam és gondolkodtam, nem éreztem, hogy elfáradnék,
de most nem csinálok semmit.
Nem gondolkodom semmin.
Éjjel-nappal mardos a lelkiismeret.
Testileg, lelkileg kimerültem.
Bűnösnek érzem magam.
"Egyszerűen nem értem..."
De egyszerűen nem értem, miért érzem ezt.
A saját házam iszonyattal tölt el.
Rosszabb, mint egy börtön.
"Már a nejemet se viselem el."
A fenébe már!
Ez a jelenet kibírhatatlan.
Ennyi év, ennyi meló, és az egész semmit se ért?
Szembe kell néznünk az igazsággal.
Van egy ötletem.
Gyere, megmutatom!
Ennyi!
Ennyi, köszönjük!
François, szuper volt!
Henri, ennél a beállításnál fontos,
hogy akkor állj fel, amikor a kamera melletted van.
Nem láttam a kamerát.
Nem, nem nézel bele, de látod. Használd a perifériás látásodat.
Oké, figyelj! Most téged nézlek.
De közben Pierre-t figyelem.
Emeld fel a karod!
Tessék, láttam.
Most is láttam.
- Érted? - Igen.
- Menni fog? - Igen, menni fog.
Elfogy a pizza.
Dehogy, mindjárt meglesz, ne aggódj.
- De már csak hatszor vehetjük fel. - Meglesz, nyugi!
- Henri! Figyelj! - Figyelek.
Ne feledd, kinek a bőrében vagy. Te vagy a nap. A nap, Marco.
- A megtestesült melegség. - Igen, értem.
Inkább rendelek még pizzát.
Nem kell több pizza, meglesz.
Henri, nézz rám. Látni akarom a lángot, az örömöt, a mámort!
Hagyd már! Figyelsz, Henri? Halló!
Igen, értettem, felfogtam!
Bocsi!
Kérlek, vegyél vissza és figyelj, mert mind rád várunk.
Ez nem egy hakni a csajoddal.
Nem kell pizza.
Üvölti a szövegét, főleg, amikor azt mondja:
"Szeretni, nem szeretni."
Aztán visszaül a kocsiba,
és hirtelen bensőséges hangon szólal meg.
Ki akartam próbálni a kocsinál, hogy lássam, mit hoz ki Henriból.
Henri, mit gondolsz?
Henri!
Ez elaludt?
Ez most komoly?
Henri!
- Mi van? - Megjöttünk.
És akkor a nagymamád jön elénk az állomásra?
Nem tudom.
Minden oké?
Minden oké.
Következő állomás: Charleville-Mézières.
Egy szót se, hercegnő!
Bajban vagyunk. Nagy bajban.
Nem kellett volna idejönnünk.
Miért, túl veszélyes?
Viccelsz? Az erdőben lakik Babybel, a gonosz mágus.
Nem! Ez a Vincennes-i erdő. Itt semmi baj nem érhet.
Babybel! Babybel!
Halkabban! Felébreszted, és idehozza a lábszagod.
Halljátok?
Mit hallok?
Babybel!
Ez itt az én erdőm!
Mindjárt felfallak titeket!
Megeszlek!
Futás, ahogy csak bírtok!
Reszkessetek!
Nyomorult kis hangyák!
Én vagyok ennek a varázserdőnek az ura,
Szeretek itt elheverni
és kedvenc nótáimat dúdolva gyerekeket falni.
Ó, pardon!
De vajon milyen köretet egyek mellétek, kishangyák? Leveles tésztát,
rántást vagy finom blanquette-mártást?
Henri egyre jobb.
Nem ezt beszéltük meg!
Fene!
Azt mondta: Fene!
Fene! Fene! Fene!
- Kinyúlt. - Bravó!
Nem kellett volna hazavinnetek, nem ittam annyit.
Akkor miért keverted össze a gyerekeidet?
Anyád és a húga teljesen egyformák.
Elmondod, mi történt az uncsitesóiddal, vagy hagyjuk?
Fogalmam sincs, miről beszélsz.
- Ügyesek voltak. - Jó volt, nem?
- Úgy ám! - Mindenki dőlt a nevetéstől.
Gyakrabban kéne megveretnem magam?
Most, hogy mondod, kicsit visszafogtad magad.
- Tessék? - Nem?
Tudod, filmben visszafogottabban kell játszani, és ez könnyen berögzülhet.
Nem bántásból mondom.
Alig várom, hogy lássam az "Ivanovot".
Kedves vagy, Nanette, de most kicsit jegeljük.
Miért? Mire vártok? Miért nem próbáltok?
Teljesen egyetértek veled. Próbálnunk kellene.
Ez nekem szól?
Hát, nem is nekem.
Annyira idegesítő vagy, amikor ezt csinálod.
Mit csinálok?
Amikor azt mondod, uralod az érzéseidet, de azok uralnak téged.
Igen, igaza van.
Engedd ki, drágám! Jót tesz az egészségnek.
Minden rendben, Nanette.
"Minden rendben, Nanette."
Beírtátok a naptárba a szülinapi ünnepséget?
- Igen. - Igen, ott leszünk.
Akkor számíthatunk rád?
- Muszáj ezt csinálnod? - Az agyamra mész!
Basszus!
Szerinted erre való a kézifék?
Megőrültél? Higgadj le!
Nyugodt vagyok.
Most hova mész?
Miért csinálunk színházat?
Nem értem.
Azért, mert máshoz nem értünk, mert meg kell élni valamiből...
- Elég. - Törleszteni kell a lakáshitelt,
mert rangos helyekre hívnak minket.
Hogy valami egyedit alkossunk!
Pontosan.
Valami egyedit, ami belőlünk születik.
Ez a kötelékünk. Te meg én. Ezt kell megmutatnunk.
Különben nem adunk át érzést, és a darabnak semmi értelme.
Nem állítottam mást.
De hol vagy te? Két hónapunk van.
Várnak ránk. Én meg napi 18 órát melózom, és tizenkétezer gyártási,
technikai, biztonsági ügyet intézek.
És nekem ez így oké. Örülök, hogy ezt csinálhatom.
Csak szeretném, hogy amikor megérkezek a színházba,
te is ott legyél. Ennyi.
De ha testben ott is vagy,
lélekben nem.
Aztán persze mindig van valami baromi jó kifogásod.
Azt hiszed, nekem könnyű?
Nem látod, hogy szenvedek? Alig alszom, folyton utazom.
Igen, de te voltál, aki vállalta! Te mentél bele ebbe a helyzetbe!
- Nem figyelsz rám, csak magad látod. - Ketten kellünk ahhoz, hogy működjön!
- Kidolgozom a belemet! - De az nem elég!
Többet érdemlünk.
És már megint,
most is én ordítok, hogy végre történjen valami.
Mindig nekem kell motiválni, a hátamon vinni a csapatot.
És engem ki tart meg?
Senki.
Igazad van.
Azt hittem, van elég tér valami újnak,
de úgy tűnik, hogy tévedtem.
És mit csinálnak?
Kik?
A stáb.
Ha kiszállsz, mit fognak csinálni?
Nem szállok ki.
Ez most fontos nekem.
Elhagysz?
Csak a darabot hagyom ott.
Azt hiszed, hogy a kettő nem ugyanaz?
Tudnom kellett volna, hogy nem érted.
Mit nem értek?
Hogy mi lett belőled. Az elején nem erről volt szó.
Mi lett belőlem?
Egy haszonleső.
Hónapok óta csak sodródunk. Te magad mondtad.
Nem ezt mondtam.
Nem értjük egymást, nem szeretjük...
Legfeljebb még megvagyunk egymás mellett,
de már azt se.
Van egy új álmom, ennyi.
Ami az enyém, nem a miénk, és ezt nem bírod elviselni!
Nem élhetem úgy az életemet, hogy csak nálad játszom!
Ezt el kell fogadnod!
Nyisd ki! Nyisd ki!
Nyisd már ki!
Minden oké?
Igen.
- Biztos? - Igen, persze.
Te cigizel?
Visszaszoktál?
Új életet kezdek. Szakítottunk Norával.
Szabad vagyok.
Azt látom. Inspiráló.
Nem fogok hazudni,
most nem a legegyszerűbb megélni ezt a változást,
de érzem, hogy ebből valami elképesztő lehet.
Egy vadi új fejezet indul.
De ne ugorj ki az erkélyről! A szomszédok már így sem bírnak.
Basszus, elkések.
- Nem vacsorázunk? - Vetítésem lesz.
- De később találkozunk? - Ja, később.
Hogyan játsszuk az "Ivanovot" Ivanov nélkül?
Találunk helyette egy jobb Ivanovot.
Van már ötlet?
Igen.
- Már ötletelgettünk Nielsszel. - Igen? És kire gondoltok?
Egyelőre még semmi nem biztos.
Mondj egy nevet.
Thibault... Sirály.
- Thibault Sirály? - Igen, ő.
Mikben szerepelt?
A "Sirály"-ban.
Még dolgozunk azon, hogy ki legyen az új színész.
Csak kérlek, bízzatok bennünk!
Ez nem bizalmi kérdés.
- Akkor mi? - És amíg nincs új színész, jógázunk?
Amíg nincs színész, próbálunk nélküle.
Henri minden jelenetben ott volt.
Pont ezen agyaltam, és az a legjobb, ha...
Esther beolvasná őt.
Igen.
- Én? - Igen.
- Viccelsz? - Miért ne?
Már van egy szerepem.
Tudom, de Anna szerepét most félretehetjük.
Nem! Tudod, mekkora érzelmi meló Annát eljátszani?
Kérd meg inkább Nielst.
Nem, én nem vagyok színész.
Igen, azt észrevettük.
Mindenkinek áldozatot kell hoznia.
Szívességet kérek tőled. Szükségem van rád. Mindannyiunknak.
- Csak néhány napig, oké? - Persze.
Jövő hétre meglesz a színész. Tuti.
Oké, felraktuk. Megnézitek?
Nagyszerű!
Máris egy jó hír.
Ámuljatok és bámuljatok!
Csodálatos!
- Szabad? - Persze, csak nyugodtan.
- Basszus! - Jól vagy?
Rendesen töröld meg a talpadat, kényes anyag.
- Francba! - Gyere!
Olyan, mintha jégen járnánk!
- Ezen nem lehet játszani. - Ne reagáljátok túl!
Ne aggódjatok, megoldjuk.
- Stoplis cipő? - Megfelelő lábbeli kell, és ennyi.
Aki hozzányúl a cipőmhöz, megölöm!
Egyszer lapos cipőben is játszhatnál.
Fogod be, vagy feldugom neked a tűsarkúmat!
Nora! Juliette fizikailag fenyeget.
"Nora! Nye-nye-nye!"
Ezt nem lehet. El fogunk esni.
Nem vállalom, nem fogom kockáztatni a bokámat!
Elég! Hagyjátok abba!
Először is, ez egy csodálatos padló!
És itt ez számít!
Köszönöm!
Elsőre soha semmi sem tökéletes,
de majd gyakorolunk, és megtanulunk dolgozni vele. Nem kell veszekedni!
Most pedig vegyük újra a kettes jelenetet. David, gyerünk, te kezdesz!
Rajta!
Nekem a szerelem nem játék.
Milyen a kaja?
Hideg.
Tudod, mindenkinek van egy jó és egy rossz profilja.
A nyers felvételeket elnézve, neked nincs.
Két rossz profilom van?
Van egy szomorú és egy vidám profilod.
Ettől vagy különleges.
Elégedett vagy?
Úgy általában, az életemmel?
Én a forgatásra gondoltam, de emelhetjük a tétet.
Miért, Noémie mondott neked valamit?
Nem, de elég szarul festesz.
Ne parázz, ez az első forgatásod, majd belejössz. Ráadásul baromi jó vagy.
Ezt most csak úgy mondod.
Intuitív vagy. Hidd el!
Erre születtél.
Nora elhagyott.
- Sajnálom, nem tudtam. - Semmi gond.
Ilyen az élet, nem igaz?
Nem halt meg senki.
És most Párizsban vagy? Hol laksz?
Egyelőre az ügynökömnél alszom a kanapén.
Nem túl kényelmes, kéne találnom valamit.
Gyere hozzám!
Komolyan mondom, van egy külön szobám.
Nem akarok a terhedre lenni.
Amúgy is üres a lakás. Örülnék neki. Gyere!
Tudom, mit élsz át most, én is átéltem.
Nem vagy egyedül.
Szia!
- Már nem is kopogsz? - Te adtad a kulcsot.
Vészhelyzetre.
Vészhelyzet van, innunk kell.
Jössz?
Hív a haza!
Nem túl izgalmas hallgatni azt, akit kidobott a párja.
- Mind ugyanazt mondja. - Én imádom.
Mások szerelmi bánata izgalmasabb.
- Tényleg? - Az enyémnél biztosan.
Ez vicces!
- Mármint a szenvedésem? - Nem. Nem.
Hogy szerelmi bánatnak hívod.
Én nem így fogalmaztam meg, de értelek.
Azért, mert ez közhely.
Ön ennél kifinomultabb, művész úr.
Úgy gondolod?
Abszolút. Egy színházi sznob lakozik benned.
Te mitől vagy szomorú?
Már semmitől.
Most már van rajtam páncél.
Tessék,
nézd!
Golyóálló.
- Menjünk! - Hova?
Az ablakon át, mint a filmben.
Mi? De ez a valóság.
A valóság nem létezik, azt mi írjuk.
Nem megyünk vissza inkább a bárba?
Soha többé nem megyünk vissza a bárba.
Na, gyere, segítek!
Oké, így most jó?
Jó lesz így... a másik a vállamra.
Egy kicsit megmártózok.
Köszönjünk be nekik!
A címe "Az alpianista".
- Alpinista? - Nem, "Az alpianista".
Egy zongorista története, akit baleset ér a hegyen.
- Nem tetszik a cím? - Olyan, mint egy elütés.
Igazad van, ez ciki. Átírjuk.
- Ez lesz az új filmed? - Igen, de nem úgy.
- Ezt én fogom rendezni. - Komolyan?
Már régóta motoszkál bennem, és, nem is tudom...
Te mászol?
Mármint hegyet?
Nem mászom. Kipróbáltam, és hetekig fájt az ujjam.
Láttalak, tudod az alapokat.
- Nem jössz be a castingra? - Kit alakítanék?
A főszereplőt, az alpianistát.
Ne szórakozz.
Nem jön be a sztori?
Nem, nem erről van szó.
De neked kéne megcsinálnod.
Hat filmem jön ki idén, muszáj szünetet tartanom, megunják a pofám.
Én nem vagyok híres.
Látod? Te is nyerhetsz rajta, nemcsak a figura.
Tudod, mit? Vidd el a könyvet, olvasd át,
- és ha megfog, hívj fel, oké? - Oké.
- Benne vagy? - Benne.
Mindjárt jövök.
Hé, művész úr! Találtam egy sámánt.
Keveset beszél, de mindent tud.
Mi kéne, barátom?
Nora.
Ebben nem tudok segíteni.
Viszont van nálam MDMA.
És ennyi! Zseniális. Minden itt van, ami kell. Szuper.
És ezzel Henri leforgott!
Bravó!
Na végre, előjött belőled a zseni!
Felülmúltad a várakozásaimat.
Ez a film elsősorban a barátságról szól,
és te segítettél ezt megmutatni.
Köszönöm!
Bravó!
Köszönöm szépen!
Mi a francot csinálsz?
Halálra rémisztettél!
Jól vagy?
Mindjárt hányok.
De mi a franc ütött beléd? Ez baromi gáz.
Akartam valami... kreatívat.
Nem tudtam, hogyan mondjam el.
Micsodát?
Vársz valakit?
Nem.
Henri... ami azt illeti...
Mit csinálsz itt?
Még dolgoztok?
Ja, csak megbeszélünk valamit. Öt perc.
Nem, ma nem dolgozunk.
Értem.
Kefélsz a gyakornokkal. Bravó! Tipikus.
Na, ezt ne! Ha le akarok feküdni a gyakornokkal, akkor lefekszem.
Már nem gyakornok vagyok, hanem rendezőasszisztens.
Bocsánat! Gratulálok!
Hátborzongató, milyen gyorsan továbblépsz.
Te akarsz kioktatni empátiából?
- Miért, mit csináltam? - Még te kérdezed?
Fogalmad sincs, mekkora szarban hagytál minket, amikor kiléptél.
- Hogy jön ez ide? - Úgy, hogy nem ő az önző.
- Ne szólj bele! - Te maradj csöndben.
Főztem vacsorát.
Asztalhoz!
Gyerünk!
Asztalhoz, gerlepár!
Lasagne lesz!
Henri, elmondanád, hogy mi a francra készülsz?
Vacsizni.
Nem megyünk inkább valahova máshova?
Dehogyis.
Ez az én házam, itt maradok.
És te is. Ülj le!
Örülök, hogy újra látlak.
Szedjek neked? Éhes vagy?
Nem, köszi.
Na, és hogy állnak a dolgok?
Volt már töfi?
Milyen töfi?
Már nem mondják ezt? Hogy mondják a gimiben?
Basszus, nincs más poénod? Csak a korommal tudsz cikizni?
Nem, ez inkább bók volt.
Én felnézek rád.
A gyerekek fogják megmenteni a világot.
Ja, marha vicces.
Kedves vagy, kösz!
Hogy gyárthasd a szar filmjeidet.
- Mi van? - Elég, elég, nyugalom!
Ez kezd rohadtul kínos lenni.
Én ezt nem hallgatom tovább.
Engem hagyjatok ki belőle!
Miért veszel egy kalap alá vele? Baromi gáz, amit csinál.
Egy kalap alá tartozunk, egy szánalmas kalap alá!
- Nyugtass meg, hogy nem aludtál ott! - A kanapén aludtam.
Nincsenek hotelek Reimsban?
Nem igazán.
Tovább kéne lépned. Ez nem egészséges.
Könnyű azt mondani.
Igaz.
Azóta sem találtak a helyemre senkit.
Kell az a szerep?
Nem ezt mondtam.
Akkor ne gondolj rá.
Igyekszem.
Az a gond veled, hogy nem tudsz hátralépni,
és átadni a helyet másnak.
Na, milyen?
Isteni.
Nora!
Emlékszel, beszéltünk a csapatmunkáról.
Igen, de azért emlékeztess!
A közösségnek kell az egyén korlátait
lehetőséggé formálnia.
Ja, emlékszem.
Átgondoltam, és leszarom.
Vagy Ivan csúszós padlója tűnik el, vagy én lépek le a francba.
Miért, mi van a cipőkkel?
Nézd! Ez már túlmegy a józan ész határán!
Nem hagyom, hogy egy cargo gatyás idióta hülyét csináljon belőlem.
Hallom ám, Juliette!
Ez a csizma ideiglenes, ugye?
- Más színekben is lehet. - Nem ezt kérdezte.
Látod, hogy mit kell átélnem?
Juliette, egy pillanat.
- Ivan, erre kell megoldást találnunk. - Jól van.
Na jó, oké.
Akkor elkezdhetjük?
Nem kezdjük el.
Beszélnünk kell.
- Mi történt? - Ne haragudj, Nora.
Ne várjuk meg a többieket?
Ez most valami lázadás, vagy mi?
Én csak meg akarom várni Nielst!
Nielst? Nem tudom, visszajön-e.
Ugye csak szórakozol? Előbb Henri, most meg Niels?
Nem halt meg egyik sem, nincs semmi gond.
- De, van gond. - Ebből nem lesz semmi.
Miből nem lesz semmi?
Így nem tudunk jót csinálni.
Nem tudunk jót csinálni? Miket beszéltek? Erről hallani sem akarok.
Dolgoznunk kell, küzdeni és próbálni.
Ne a jövőre fókuszáljatok, hanem a jelenre.
A jelen az, hogy nincs Ivanovunk, és asszisztens sincs,
a színpad meg egy jégpálya.
A jelmezben úgy nézünk ki, mint a "Bronzbarnák".
Jaj, mekkora sznobok vagytok!
A "Bronzbarnák" egy tök jó film!
Ez a pszichóm szerint gáz.
A pszichód azt tanácsolta, hogy hagyd abba a munkát és add fel?
Ez nem munka, hanem lassú öngyilkosság.
Te is tudod, hogy ebből zakó lesz.
Aggódunk érted, Nora, mert szeretünk.
Szerettek?
És akkor mi van? Komolyan!
Nekem most nem szeretetre van szükségem, hanem segítségre!
Mit mondjak nektek? Hogy mióta Henri elment,
semmi sem sikerül? Hogy minden kicsúszik a kezemből?
Hogy nincs ötletem, és nem találom a megoldást,
pedig általában a problémamegoldás az egyik erősségem szokott lenni?
Normál esetben, ha baj van, Norát hívják, és ő elintézi.
De most... most pofára estem. Iszonyúan pofára estem.
Most örültök?
Nora!
Válthatnánk pár szót?
Mit akarsz?
Hallottam, hogy színészt keresel.
Ezt nem értem, bocs.
Szeretnék veled dolgozni.
És azt hitted, csak idejössz, és én igent mondok?
Nem, de reméltem, hogy legalább beszélhetünk róla.
Azért, mert le tudsz nyomni egyszerre ezer fekvőt, vagy mi?
Arra senki sem képes.
Akkor miért?
Mert készen állok.
Tudom az egész darabot. Csak a meló érdekel.
Semmi más.
Tudom, hogy te is ilyen vagy.
Sok mindent tudsz.
Újra éreznem kell valamit.
Kockáztatni.
Látom, túlteng benned a tettvágy.
Csinálj valami más! Járj crossfitre vagy bokszolni.
Járok bokszolni.
Próbáld ki az LSD-t.
Jó, ha ezt akarod, de kérek egy meghallgatást.
De minek?
Nem lesz darab.
Kösz! Elhagytam a kulcsot.
Mizu?
Semmi.
Itt van François? Nem veszi fel.
Nem, nincs.
Nem mondta, hova megy.
Tényleg?
Jó, szuper. Iszunk valamit?
Ilyet még nem láttam! Az összes létező bandától van lemeze.
Mintha készülne a földönkívüliekre.
- Mi? - Tudod, mint azok kapszulák,
amit kilőnek, hogy megmutassák, milyen itt az élet.
Totál berúgtam.
Néha nehezen viselem az egyedüllétet.
Elszomorít?
Dolgozom rajta.
Kijársz a sivatagba... edzeni?
Jó lenne, de nem. Pszichológushoz járok.
- A gyökerét keressük. - És nyomon vagytok?
Ott van rögtön a narcizmusom.
Aztán anyám hirtelen halála hatéves koromban.
Szerintem anyukád halála lesz az.
Feltehetek egy kényes kérdést?
Nincs mit titkolnom.
Ti mik vagytok pontosan François-val?
Kíváncsiskodsz?
Szeretsz a titkokba belelátni?
Szeretem a rejtélyeket.
Mit mondhatnék?
François olyan, mint a nap...
Jó a fényében sütkérezni, de ne várj tőle többet.
Ő soha nem lesz senkié.
Én is ezt érzem.
Senkié sem vagyok.
És ez aggaszt?
Egy kicsit.
A pokolba veled!
Mi a fene
Basszus!
Mi történt?
Várjatok! Ez egyáltalán nem az, aminek látszik.
Tegnap megszállt az ihlet.
Megvilágosodtam. Rájöttem az igazságra, hogy minden kompozíció,
dekompozíció vagy rekompozíció.
De ehhez először mindent le kellett rombolnom.
Tudom, rossz ezt látni,
de nem az a lényeg, hogy valami szépet csináljunk,
hanem az, hogy igazat.
És ha ez megvan, semmi más nem számít.
És most mi lesz?
Egy fa.
Hogyan?
Egy fa sokkal jobb, mint a puszta föld, nem?
Nem tudom, ezt nehéz összevetni.
- És mi lesz Ivanovval? - Te vagy Ivanov.
Ez mondjuk igaz.
De még mindig hiányzik egy színész.
Bemutatkozom, a nevem Henri.
Huszon... huszonhat éves vagyok.
Kezdheted.
Nekem... van egy lányom,
aki Marseille-ben él az anyjával,
- és van egy kis félretett pénzem... - Épp vezetsz.
A jelenet a kocsiban játszódik. Te ülsz a volánnál.
Mehet.
Szóval... van egy lányom,
aki Marseille-ben él az anyjával,
- és van félretett pénzem... - Fordulj balra!
- És van egy kis pénzem...
- Indexelj! - ...amivel segíthetek...
Bocsánat!
...amiből odaköltözhetnék...
Nem kell cuppogni.
Oké, válts sebességet.
Várj! Most meg mit csinálsz?
Figyelj csak, van jogsid?
Tudnál esetleg szerezni valami mást? Mert kéne a meló.
Gondolkozom.
Vissza kéne mennem a darabba?
Van egy sztorim egy srácról, aki mindent otthagy,
és bringával átszeli az országot.
Ugye tudsz biciklizni?
Néha tényleg nem értem, minek nézel.
Bocs, később visszahívlak.
Szia, Nanette? Minden rendben?
Nem veszi fel.
Értem, de én mit tehetnék?
Mindig ez van. Amikor próbál, mintha nem is léteznék.
Néha elgondolkodom, kit szeret jobban: engem vagy a darabot.
Majdnem lekéstem.
Jól vagy?
Ja.
Mintha egy fél évvel ezelőtti vonaton ülnék.
Nekem is ez jutott eszembe, mikor hívott a nagymamád.
Nanette felhívott?
- Miért? - Mert nem mondtad neki, hogy dobtál.
Nem én dobtalak.
Én belementem a játékba.
Aztán úgy voltam vele, eljövök a szülinapra,
hogy ne kelljen magyarázkodnod.
Ha nem akarod, akkor a következőnél leszállok.
- Csak szólj! - Nem, jó így. Könnyebb.
Most nincs erőm a családi vallatáshoz.
Ismersz, mindig többet adok az elvártnál.
Még mindig szerény vagy.
Tényleg imádom a nagyidat.
Imádom.
Ennyire imádod?
Csak miatta maradtam veled az elmúlt pár évben.
Ennyire szeretem.
Ő a kedvenc emberem.
Bírod még?
Igen. Miért?
Mintha feszengenél.
Dehogyis.
A tökéletes szerető szerepe bejön nekem.
Ne legyél tökéletes.
Feltűnne nekik a változás.
Nagyon vicces.
De neked is játszanod kell, nem csak nekem.
Amúgy a legeleje óta hozzám se nyúltál, ez rohadt fura.
Érjek hozzád?
Igen.
Így?
Nagy laza.
És így?
Nem fogtam meg a melledet.
Miért? Félsz?
Ez nem félelem, aranyom, hanem tisztelet.
Jobban is meg tudlak nevettetni.
- Ezt hogy érted? - Amikor együtt voltunk...
mindig meg tudtalak nevettetni.
Nem rémlik.
Figyelj!
Te annyira hülye vagy!
Elfelejtettem, ez milyen hangos.
Igazad van, ezt végig kell vinni.
Itt ugrálj, itt hangosabb.
Basszuskulcs!
Megnézzem? Hogy vérzik-e. Mutasd! Hol van?
Hol van?
Te komolyan azt hiszed, hogy ez jópofa?
Na megállj! Mindjárt visszakapod!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
- Minden oké? - Igen.
Arra gondoltam, hazamehetnénk együtt.
Lehet róla szó.
Csak eszembe jutott.
Jó ötlet.
Igen.
Mi az? Vár otthon valaki?
Téged?
Gyerekek!
Jól halad az előadásotok?
Haladunk.
Csak ennyi?
- Hogyhogy? - Soha nem mesélsz.
Mindent harapófogóval kell kihúzni belőled.
Ugyan már, ne mondj ilyeneket!
Csomó mindent szoktam mesélni.
- Már beszéltük. - Csak szeretném tudni, hogy álltok.
Ez nagyon más lesz, mint bármi, amit eddig csináltam.
Miben lesz más?
Más lesz, mert Henri nélkül csinálom. Ő nincs benne.
- Nem nagy ügy. - Beszéljünk róla!
- Mit csináltál? Kirúgott téged? - Nem csináltam semmit.
- Változást akart. - Beszéljünk róla?
Jobb így.
Nekem is szükségem van a változásra.
Milyen változásra?
Újraosztottam a szerepeket.
- Találtam új színészt. - Kicsodát?
Tudod te azt.
- Nem tudom. - François-t.
François Cluzet-t?
Én kedvelem őt, jó színész.
Te nem tudtad?
Azt hittem, szólt neked, jóban vagytok.
Egy árva szóval sem mondta.
Bocs, de azt hittem, tudod.
Nem, ez szuper. Tényleg nagyszerű.
Biztos?
Száz százalék.
Mit művelsz a táskával?
Elhúzok innen.
- Meguntál engem? - Elég!
Tudok Noráról.
Félreérthetően fogalmazol, nincs köztünk semmi.
- Nem akarod megbeszélni? - Nincs mit mondanom.
Játszom a darabban, amit te otthagytál,
te meg játszol a filmemben. Így mindenkinek jó.
Miket beszélsz, basszus?
Nem, nekem nem jó.
Tudtad, hogy ki fogok akadni.
De téged ez rohadtul nem érdekel. Leszarsz mindenkit!
Nem unod még, hogy másokat hibáztatsz?
Vállald a felelősséget! Használd az eszed!
Saját magadat gáncsolod.
Igaz. De attól, hogy itt maradok, nem lesz jobb.
Szóval gyáva vagy, és hálátlan.
Szállást adok, bemutatlak a barátaimnak, és ez a hála?
Nem tudtam, hogy ára van. Mivel tartozom?
Nem ezt mondtam.
Értem én, ne aggódj.
Én jártam ki neked, hogy szerepet kapj.
Ezen majd gondolkodj el az új párizsi életedben.
Hálás vagyok mindazért, amit tettél.
De ne áltasd magad.
Többet veszel el, mint amennyit adsz.
Húzz a francba!
- Őrülten szeretem. - Szása!
Nem szabad.
- Őrölten szeretem! - Nem akarom hallani.
- Ön nélkül az élet... - Nem szabad.
...mit sem ér, nincs benne vágy, nincs benne öröm.
Már gyerekként is önt szerettem...
Rajongtam önért...
Jó lesz, folytasd!
Kiskoromtól fogva szeretem magát...
és a lelkét.
Szeretem magát, Nyikoláj Alekszejevics.
Magáért elmennék...
Hajtogasd, hogy "nem szabad".
Nem szabad. Nem szabad.
Érződjék a távolság. Nem könnyű áthidalni.
Nem szab... nem szabad.
- Bárhová elmennék magával. - Nem szabad!
- Nem szabad. - Ne tegye ezt, mert megfulladok.
Tán csak nem elölről akarja kezdeni az életét?
A boldogságot, a fiatalságot, az erőt?
Újra élni akar?
Mindent újrakezdeni?
- Jobb volt így? - Kicsit lagymatag volt.
- Király. - Nem mi, hanem a jelenet.
Mit éreztél?
Szerintem természetes volt, csak egy kicsit elkéstem.
Van egy ötletem. Megvágjuk a belépőt.
- Ezt hogy érted? - Szeretném...
kipróbálni, mi van, ha te már eleve itt vagy.
És próbálj ki valami mást az üvöltés helyett.
Mert attól lesz egy kicsi sablonos az egész.
Igen, persze.
Alszol?
Nem, csak füleltem.
Na, add ide a karod!
Nos? Akkor mész?
Hova?
Megnézni.
Micsodát?
Ne játszd a hülyét.
Láttad?
Igen.
François hívott.
Milyen volt?
Menj el, és meglátod.
Nem zavarok?
Nem, készen vagyunk.
Beszélni akarsz?
Nem, nem.
Ha a rendező a színészhez megy, azt hiszik, fontos, és békén hagynak.
- Szóval kamu beszélgetünk? - Nem, nem.
Tartok egy kis szünetet. Remélem, nem bánod.
Nem, dehogyis.
Szeretném megköszönni, hogy megbíztál bennem.
Kettőnk közül te vagy az árokban.
Igen, de megéri.
Tudod, merre tartasz. Látszik rajtad, és ez inspirál.
Figyelj, lassan a végére érünk. Most már elmondhatom,
- de maradjon köztünk. - Nyilvánvaló.
Én... nem tudom merre tartok.
- Komolyan? - Igen.
Nem csak én érzek így.
Szerintem senki sem tudja, mit csinál.
Csak persze senki sem mondja ki.
Ne már, látszik rajtad, hogy benne vagy.
Ugyan már.
Vannak ötleteim, egy csomó,
egyikből ugrok a másikba. De aztán a végén...
a sors dönt, nem én.
Nem tudom.
Nem mondhatsz ilyet.
- Miért nem? - Egy csomó okból.
Ez baromi nyugtalanító.
Dehogy nyugtalanító.
Ha elfogadod a bizonytalanságot, és elengeded az irányítást,
bármi megtörténhet.
Csak így lehet valami érdekeset csinálni.
Csak létezik valami, amiben nagyjából biztosak lehetünk.
Persze. Isten halott, és a Nap egyszer majd felrobban,
de addig még sok minden megtörténhet,
bármi a világon.
- Nathan, kezdhetjük. - Oké.
Gondolj erre a jelenetedben!
- Helló! - Vigyázz, csúszik!
Leülhetek?
Kézcsók!
Felvétel!
Uram, jól van?
Ne mozogjon! Megsérült.
Ne mozogjon!
Tudja a nevét?
Uram, jól van?
Igen, igen.
Mennem kell.
Ennyi!
Henri, ez jó volt, de a másik irányba indulsz.
Igen, bocsánat!
Nagyon jó voltál.
Meglepett?
Nem, csak fura, mert én azt hittem...
Tudod, azt hittem, már mindent láttam belőled színészként,
de így még sosem láttalak.
- Hogy valaki más rendez? - Igen.
Mit keresel itt?
Az előbb mondtam, Lou hívott meg.
De miért jöttél?
Mit akarsz?
Ma este van az utolsó előadásunk, és örültem volna, ha eljössz.
Megcsináltad a darabodat nélkülem. Nem léphetnénk tovább?
Biztos?
Ne haragudj, azt hiszem, teljesen kész vagyok, nem látok tisztán.
Visszamegyek.
Hol van?
Már elment.
- Te mit tettél volna? - Én?
Ugyanazt, mint te.
És ez baj.
- Egyforma a golyóálló mellényünk. - Az igazság az, hogy rejtőzködünk.
Nem óvatosak vagyunk,
hanem gyávák... és túl büszkék.
Ne mondd ezt!
Miért nem mondtam el soha François-nak?
Soha nem mertem megkockáztatni, ami hülyeség, mert néha muszáj.
Ugyanúgy szeretünk, aztán ugyanúgy szakítunk.
- Ne nézz így rám! - Hogy?
Hallom, mit gondolsz, és nem tetszik.
Direkt volt.
Na gyerünk,
add ide a golyóálló mellényed!
Aztán beállok a kocsival.
Van még kocsi?
Bocs, haver, mind elment. Várnod kell.
Henri!
Végül csak eljöttél.
Miért vagy itt?
Idő van.
Igen, tudom.
Ez meg ki volt?
Ki tette?
Addig nem kezdünk, amíg be nem vallja...
...az, aki dobál.
Egy fetisiszta.
Mutassa a lábát!
Jól van.
Na jó, ez így nem oké.
Az előadás nem kezdődik el, amíg ki nem derül, ki dobál.
Maga volt az!
Maga beteg állat!
- Sejthettem volna. - Jól van, igen!
Kértem, hogy hagyjon békén, erre jön a sületlen tréfáival,
bekoszolja a ruhámat?
Hát nincs jobb dolga?
Szomorú lenne, ha meghalnék?
Micsoda kérdés ez?
Egy pofonegyszerű kérdés.
Az a szomorú, hogy bűzlik a vodkától.
Ez förtelmes!
Van, akinek a szerelem csak harmadrendű kérdés.
Kicsit elcseveg a feleségével,
sétál vele a kertben,
kicsit megkönnyezi a sírját, és kész.
De nekünk a szerelem
maga az élet.
Szeretlek.
Arról álmodom, hogy kigyógyítalak a rosszkedvedből.
A világ végére is elkísérlek.
Ha te a csúcson, én is a csúcson.
Ha te a mélyben, én is a mélyben.
Az lenne a boldogságom,
ha hajnalig másolhatnám írásod.
Ha éjjel őrizhetném álmod.
Ha gyalogolhatnék veled száz versztát.
Emlékszem, egyszer...
cséplésről jövet...
betoppantál hozzánk, porosan és barnán.
Inni kértél, és én hoztam neked egy pohár vizet,
de te már a kanapén aludtál, mint akit agyonütöttek.
Fél napig aludtál egyhuzamban.
Én meg őrködtem az ajtó előtt, hogy senki fel ne verjen.
És boldog voltam.
Minél több a munka...
annál erősebb a szerelem.
Annál erősebben érezzük.
NA?
EZ VOLT A LEGJOBB PRODUKCIÓD.
TUDOM.
MÉG MINDIG MILYEN SZERÉNY VAGY.
Mindjárt jövök.
NA, HOL VAGYOK?
ERNESTNEK ÉS JOSEPH-NEK
Magyar szöveg: Szatmári Bence Iyuno