Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Stop! Ne oprim.
Tot nu e bine.
Ce mai e acum?
Nu te enerva. Doar lucrăm.
Nu mă enervez, dar am repetat de zece ori!
Nu e vina mea că nu poţi să o săruţi.
Sărut-o pe bune!
Am buzele lipite de gura ei.
Problema e intenţia din spatele gestului.
Vreţi să fugiţi împreună,
să distrugeţi totul şi să o luaţi de la capăt.
Trebuie să fie sălbatic şi liber.
- Mai intens? - Da, mai intens!
Mai...
Mai autentic!
Tehnic vorbind, deschide gura mai mult,
mişcă-ţi buzele mai mult, mai puţin structurat.
- Buze destructurate. - Haideţi!
Spune-mi sincer,
ce te-a făcut să te măriţi cu el?
E extraordinar.
Nu minţi.
- Tot nu e bine. - Ajunge!
- Atunci, fă-o tu! - Bine.
Scuze, pardon.
Eu te joc pe tine şi el te joacă pe tine, bine?
Nu minţi.
Bine, cred că...
- Cam aşa ceva. - Da, n-a fost rău.
- Ai simţit? - Da.
Scena următoare?
Sigur.
Pentru scena următoare, mă gândeam că am putea să...
Nora?
Ai văzut-o pe Nora?
- Unde e Nora? - Nu ştiu.
UNDE SUNT?
ETAPELE IUBIRII
Personajul Ivanov e depresiv.
Depresia presupune un sentiment de detaşare
şi un superego supradezvoltat.
Mă duce cu gândul la Marty McFly din "Înapoi în viitor partea a II-a".
Fiindcă se întoarce
şi se vede pe sine în acţiune.
Plus citatul din Wittgenstein de mai devreme,
"Limitele limbajului meu sunt limitele lumii mele."
Acesta e punctul de întâlnire.
Marty McFly şi Wittgenstein.
Să ne oprim aici.
Nu mai e mult până la premieră, dar va fi minunat.
Mulţumesc!
Foarte interesant!
- Ai o clipă? - Sigur.
Te-ai gândit la podea?
Podeaua e superbă,
dar prea scumpă.
- Prea scumpă? - Da.
Va fi vedeta decorului!
Doamnelor şi domnilor, ajungem în curând la Paris Est,
capăt de linie.
Henri!
E un rol mare, cu greu am reuşit să te înscriu la casting.
- Tot Parisul vrea. - Da?
Primul film al lui Noémie a fost incredibil.
Criticii l-au lăudat.
Şi François Graziani! Dă lovitura de fiecare dată.
L-am văzut pe un afiş.
Da, e peste tot! Nu ai internet la ţară?
Lăsând gluma la o parte, vor mai fi şi alte castinguri,
dar nu prea multe.
Nu-ţi face griji, sunt motivat.
Da, dar toţi sunt motivaţi.
E mai greu să reuşeşti după o vârstă.
După o vârstă? Nu exagera!
Cu reţelele sociale, la 30 de ani eşti ca la 50.
- Aşa e! - Atunci, ce să fac?
Le-am spus că ai 26 de ani.
Glumeşti?
Nu. N-are importanţă.
Atunci, de ce să minţi?
Care e problema?
Nu ştiu să mint.
Eşti actor, nu?
François e un sociolog rămas fără finanţare.
Ca să se descurce,
dă spargeri împreună cu cel mai bun prieten.
- E comedie? - Nu.
E o satiră socială, de aventuri, despre prietenie.
Şi e foarte important
să rafinăm personajele pentru a sublinia latura romanescă.
- Vrei struguri? - Vezi?
Nu, mulţumesc.
- Începutul e realist. - Gustă!
Filmul e o critică la adresa sistemului,
dar apoi atmosfera se încinge.
Sunt delicioşi!
La final, personajele găsesc ceva dincolo de bani.
E ceva intangibil şi transcendental.
- Înţelegi? - Prind gustul riscului?
- Te regăseşti? - Da!
Am aventura în sânge.
- Vă cunoaşteţi de mult? - Da.
E al doilea film pe care îl facem împreună.
Scurtmetrajele ei m-au cucerit.
- Mă rog... - Trebuia să lucrez cu tine.
François citeşte oamenii,
le vede potenţialul.
- Să pornesc camera? - Sigur.
Ţi-am citit CV-ul.
Ai multă experienţă în teatru pentru un tip de 26 de ani.
Da, pentru că...
am început devreme.
Ne-am făcut o trupă de teatru în facultate
şi am montat spectacole.
Le-am văzut!
Poftim?
Mi-au plăcut cele cu Nora Kerber.
Au fost incredibile!
Mersi.
Începem?
Sigur, scuze.
Să mă prezint... Sunt Henri.
Părinţilor tăi le plăcea Balavoine?
Aveau poze cu el peste tot.
Prietenii credeau că e mătuşa mea.
Da?
Absolut!
Da, ştiu. Rămâne aşa şi vorbim mai târziu.
Pe curând! La revedere!
Era Noémie. Au fost încântaţi de tine!
- Eşti sigur? - Da, de ce?
Nu mi s-a părut că le-a plăcut.
Încetează! Te adoră şi vrea să lucreze cu tine.
Ce vrei să spui?
Ai primit rolul!
Sunt mândru de tine!
N-am făcut nimic.
La asta te pricepi de minune!
Spune-i Norei!
Da, uneori aveam şi coregrafie.
- Coregrafie? - Cam aşa ceva...
Am văzut un reportaj despre asta,
sunt un fel de arte marţiale.
E simbolic, estetic,
politic şi...
Ce?
Ai spus politic.
Pantofii sunt o chestiune politică.
- Ba nu. - Ba da!
Oamenii îşi aleg pantofii, iar pantofii spun o poveste.
Ai văzut tu pantofi la urne?
Nu, dar ţinuta e o alegere politică.
- Între 6 şi 12 ani ai făcut tot? - Nu cred!
- Până la 13 ani. - Ai făcut asta şase luni.
Uite, de exemplu...
Îi ai la tine?
Scuze!
- A păţit ceva laptopul? - Nu cred.
Pleacă, dacă ai treabă.
Nu aveai să-mi spui ceva?
Lasă, îţi spun altă dată.
Bine, m-am liniştit.
Mersi.
- Plecăm? - Da.
Fir-ar!
Ce s-a întâmplat?
Am găsit!
Scuze, mai ţii minte
că ne-am blocat la finalul actului 2?
Am găsit o soluţie.
- Lucrezi acum? - Lasă-mă să notez, să nu uit.
Ştii că m-am dus la un casting pentru un film?
- Da. - Am primit rolul.
Serios?
Da, serios!
Când începi?
Acum, imediat.
Cum adică?
Avem spectacol.
Ivanov al tău e în toate scenele. Ce ne facem?
Nu poţi face două lucruri deodată?
N-am mai jucat în filme. Aş vrea să încerc.
Au mai făcut şi alţii teatru şi film concomitent.
Însă nu şi bine.
O să fie bine, crede-mă!
Ai primit scenariul nou?
Nu.
Îţi fac rost.
Michael, îi aduci lui Henri noul scenariu?
Pentru azi, nu contează.
Am rescris finalul, era prea...
simplist.
- Îmi spui părerea ta? - Sigur.
Aici e sufrageria ta şi a lui François.
- Îţi place? - Arată bine.
Nu ştiu ce să zic despre canapea.
Ce are?
Îi lipseşte ceva, nu crezi?
Da, înţeleg...
Un suflet?
Da, sau perne.
Cinci minute.
Să mergem!
E o zi plină, scuze.
Programul s-a schimbat, e haos.
Trebuie să începem numaidecât.
Nu ai timp să te relaxezi.
M-am relaxat în tren.
Să aduc pahare?
Nu, sticlele ajung.
Grozav! Îmbracă-te!
- Apoi începem. - Bine.
Pe curând!
Ce mai faci?
Bine ai venit, amice!
- Ai cunoscut echipa? - Câţiva dintre ei.
Toţi sunt foarte de treabă, mai puţin Lou.
Încetează!
El e Henri, un mare actor.
Bine ai venit, Henri Mare Actor.
Poftim costumul. Te poţi schimba acolo.
Mersi.
Cât profesionalism!
Nu te mai băga!
Hai, vino repede!
Nu te stresa, Henri.
Dacă toată lumea întârzie, nu întârzie nimeni.
Ieşi în oraş diseară?
Nu pot, trebuie să prind trenul.
Aşa e, ai repetiţii.
Pentru ce piesă?
"Ivanov".
- Îmi place mult! - N-o ştiu.
Am vrut să te duc.
Bine, mergem să-l vedem pe Henri.
Bine.
- Gata? - Da.
Mersi.
Poliţia, opriţi-vă!
Staţi pe loc!
De ce e aşa de lent?
Fir-ar!
Tăiaţi!
Gata.
Scena 27C, dubla 6, final.
Bine...
Nu vă cred. Sunteţi prea aproape.
Ştiu, dar fuge prea încet.
Henri, putem face camera să se clatine,
dar avem nevoie de viteză.
Parcă s-ar antrena pentru Jocurile Olimpice,
aleargă ca nebunii!
Scuze, nu rescriu scenariul ca să ajungi la închisoare.
- Sigur că nu. - Deci suntem de acord.
Cred în tine, să ştii!
Hai, poţi s-o faci!
Poliţia!
Cu o oglindă? Una adevărată?
Redă laşitatea personajului.
Linişte pe platou!
Motor...
Ştii că nu putem repeta fără tine!
Ştiu, dar eram blocat pe platou. Filmam o scenă importantă.
Bine, nicio grijă.
Ne vedem mâine, da?
Nu-ţi face griji, vom recupera timpul pierdut.
Bine.
Înainte, munceam şi gândeam ore întregi
fără să simt oboseala.
"Dar acum nu fac nimic."
Fir-ar!
Munceam şi gândeam ore întregi fără să simt oboseala.
Dar acum nu fac nimic.
Nu mă gândesc la nimic.
Mă doare conştiinţa.
Corpul şi mintea sunt extenuate.
Vinovăţia mă copleşeşte.
"Dar nu pot..."
Dar nu pot să pricep de ce.
Mi-e scârbă de propria casă.
E mai rău ca la închisoare.
"Nu-mi mai suport soţia."
Fir-ar! E ca naiba!
Scena asta e enervantă, nu curge deloc.
Atâţia ani, atâta efort, pentru nimic?
Trebuie să acceptăm realitatea.
Am o idee.
- Ce e? - Îţi arăt.
Tăiaţi!
Tăiaţi, mulţumesc!
François, a fost grozav.
Henri, e foarte important
să te ridici când camera e în dreptul tău.
Dar nu o văd.
Nu te uiţi la ea, dar poţi să o vezi.
Cu vederea periferică.
De exemplu, acum mă uit la tine.
Dar îmi dau seama când Pierre ridică mâna.
Pierre, ridică mâna!
Am văzut.
Încă o dată.
Ai înţeles?
- Sigur? - Am înţeles.
Rămânem fără pizza.
Nu-i nimic, o să ne iasă.
- Ajunge pentru şase duble. - E destul.
- Mă asculţi? - Da.
Nu uita cine e personajul tău.
Marco e un om solar.
- Întruchipează căldura. - Ştiu.
Mai comand nişte pizza.
Nu, o să-mi iasă!
Henri, concentrează-te! Vreau entuziasm, bucurie, euforie!
Mă asculţi, Henri?
Da, fir-ar să fie! Am priceput!
Scuze.
Adună-te!
Toţi stăm după tine.
Aici nu e spectacolul iubitei tale.
O să fie bine.
Ea strigă textul, ca atunci când spune:
"Să iubeşti, să nu mai iubeşti..."
Apoi urcă în maşină,
pentru un monolog mai intim.
Vreau să încerc asta în maşină, să văd cum iese cu Henri.
Henri, ce părere ai?
Henri?
Doarme?
Pe bune?
- Ce e? - Am ajuns.
Ne ia bunica ta de la gară?
Nu ştiu.
Eşti supărată?
Nu, mă simt grozav.
Urmează Charleville-Mézieres.
Nu scoate un sunet, prinţeso!
Am încurcat-o, prinţeso.
Trebuia să ocolim.
De ce? E primejdios?
Prostuţo! E pădurea vrăjitorului Babybel.
Nu, e pădurea Vincennes! Suntem în siguranţă.
Babybel, Babybel!
O să-l trezeşti cu picioarele tale puturoase!
Aţi auzit?
Ce-mi aud urechile?
Babybel!
Sunteţi în sălaşul meu!
Am să vă înfulec!
Cu fulgi cu tot!
Fugiţi cât puteţi!
Tremuraţi,
păduchi prăpădiţi!
Sunt stăpânul pădurii fermecate!
Aici îmi place să mă lăfăi
şi să devorez copii ca voi
şi să cânt melodiile preferate.
Mă scuzaţi.
Nu ştiu cum am să vă mănânc, poate înveliţi în foitaj,
mici rulouri cu smântână
sau cu sos alb.
Henri e tot mai bun!
Nu aşa era planul!
Rahat!
Henri a spus "rahat!"
Rahat, rahat, rahat!
- Smiorcăitule! - Bravo!
Nu era nevoie să mă conduceţi. N-am băut mult.
Ţi-ai confundat copiii.
Dacă mama ta şi sora ei seamănă...
Ce s-a întâmplat cu nepoţii şi nepoatele tale?
Ce vrei să spui?
- Au jucat bine. - Sigur!
- Aşa e! - Toată lumea s-a prăpădit de râs!
Ar trebui să mănânc bătaie mai des.
Tu ai fost puţin pe lângă.
- Poftim? - Nu crezi?
Pe ecran, trebuie să fii mai reţinut
şi dezvolţi obiceiuri proaste.
Fără supărare.
Abia aştept să văd "Ivanov"!
Mersi, Nanette, dar momentan nu e niciun spectacol.
Ce aşteptaţi? La treabă!
De acord! Ar trebui să ne întoarcem la treabă.
La cine te referi?
La mine, nu!
E foarte enervant când te porţi aşa.
Aşa, cum?
Crezi că îţi ţii emoţiile sub control,
dar nu e aşa.
Are dreptate.
Descarcă-te, scumpo! Îţi face bine.
N-am nimic, Nanette.
"N-am nimic, Nanette."
Aţi notat în calendar când e petrecerea de ziua mea?
- Da. - Te poţi baza pe noi.
Ne putem baza pe tine?
- Ce te-a apucat? - Eşti aşa de enervant!
Fir-ar!
Centura de siguranţă e de decor?
Ce naiba? Calmează-te!
Sunt calmă!
Unde te duci?
De ce facem spectacolul ăsta?
Ce vrei să spui?
Pentru că altceva nu putem să facem?
Ca să plătim facturile?
- Încetează. - Ca să achităm împrumuturile?
Ca să jucăm pe cele mai mari scene?
Ca să facem ceva unic!
Exact.
Ceva unic, care să arate cine suntem noi, de fapt.
Legătura dintre noi. Despre asta e vorba.
Altfel, nimeni nu simte nimic. Spectacolul nu are sens.
Sunt de acord.
Premiera e peste două luni!
Toată lumea aşteaptă, lucrez 18 ore pe zi, am 12 000 de întrebări
de la producţie, tehnic, pază şi publicitate.
Şi îmi place să mă ocup de toate, sincer!
Dar mi-ar plăcea să fii la teatru, când vin.
Doar atât, dar nu.
Chiar şi atunci când vii,
nu eşti prezent.
Îţi cauţi scuze, mereu dai vina pe altcineva.
Crezi că mie mi-e uşor?
Vezi cât de tare mă consum!
Nu dorm, mereu pe drum...
Dar a fost alegerea ta.
Tu te-ai băgat în asta.
Eşti în lumea ta!
Ai spus că o să te descurci.
- Mă străduiesc! - Nu e de ajuns!
Merităm mai mult.
Dar, încă o dată,
eu sunt cea care ţipă ca să o scoatem la capăt.
Eu sunt cea care încurajează şi susţine echipa.
Pe mine cine mă susţine?
Nimeni.
Ai dreptate.
Credeam că e loc pentru o schimbare.
Se pare că m-am înşelat.
Ce se va alege de ei?
Cine?
Cei cu filmul.
Dacă pleci, ce vor face?
Nu renunţ la film.
E important pentru mine.
Renunţi la mine?
Nu, renunţ la spectacol.
Nu e acelaşi lucru?
Trebuia să mă aştept la asta.
La ce?
Că vei deveni ceea ce am jurat să nu devenim niciodată.
Ce anume?
Un oportunist.
Ai spus-o şi tu, ne amăgim de luni de zile.
Nu am spus asta.
Nu ne mai înţelegem, nu ne mai iubim.
Suntem alături unul de celălalt,
dar nici măcar atât.
Am un nou vis.
E al meu, nu al nostru, iar tu nu suporţi treaba asta.
Nu pot juca toată viaţa doar în spectacolele tale, Nora!
Trebuie să accepţi asta!
Hai, deschide!
Deschide uşa!
Eşti bine?
Da.
- Sigur? - Absolut.
Ce faci?
Iar fumezi?
Eu şi Nora ne lăsaserăm împreună.
Dar acum sunt liber.
Observ. Mă inspiri!
Nu te mint,
nu va fi o tranziţie uşoară.
Dar va fi o oportunitate grozavă.
Închei un capitol şi încep un altul.
Să nu te arunci. Vecinii deja mă urăsc.
Am întârziat.
- Nu ieşim la masă? - Am o proiecţie.
- Ne vedem mai târziu. - Pa!
Cum să jucăm "Ivanov" fără Ivanov?
Vom găsi un Ivanov mai bun.
Ai pe cineva în minte?
Da.
M-am ocupat cu Niels.
Pe cine aţi găsit?
Nu vă pot da detalii.
Spune-mi un nume.
Thibault Pescăruşul.
- Thibault Pescăruşul? - Şi alţii.
În ce a mai jucat?
În "Pescăruşul".
Nu vă faceţi griji, vom găsi alt actor.
Aveţi încredere în noi!
Nu e o problemă de încredere.
- Atunci? - Ce facem între timp? Yoga?
Între timp, continuăm repetiţiile. Suntem aici.
Henri era în toate scenele.
M-am gândit la asta
şi cea mai bună soluţie ar fi ca Esther
să-i spună replicile.
Aşa e.
- Eu? - Da.
Glumeşti?
De ce nu?
Am deja un rol.
Putem suspenda scenele cu Anna.
Stai puţin, Anna
e un rol care mă consumă emoţional.
Să joace Niels!
Nu, eu nu sunt actor.
Asta e clar.
Toată lumea trebuie să ajute.
Îţi cer o favoare. Avem nevoie de ajutorul tău.
- Doar câteva zile, bine? - Da.
Se rezolvă până săptămâna viitoare.
Gata, am montat-o!
Super!
Deja avem veşti bune!
Pregătiţi-vă! N-o să vă vină să credeţi!
E superbă!
- Pot? - Dă-i drumul!
- Eşti teafăr? - Da.
Pe ce ai călcat? E fragilă!
- Fir-ar! - Ţine-mă!
E ca un patinoar!
- Nu se poate folosi! - Nu exagera! E în regulă.
Vom găsi o soluţie.
- Crampoane? - Da, încălţăminte specială.
Nu se atinge nimeni de pantofii mei!
Poţi să faci o piesă fără tocuri?
Când ţi-oi trage nişte tocuri...
Nora, Juliette mă ameninţă!
"Nora!"
Încetaţi, vă rog!
Cum ai putut face o podea pe care nu se poate merge?
Opriţi-vă odată!
În primul rând, podeaua arată superb.
Asta contează.
Mulţumesc.
Nimic nu iese perfect din prima.
Hai să încercăm să lucrăm pe suprafaţa asta,
să ne obişnuim cu această podea.
Încercăm scena 2.
David,
începe tu.
Te rog.
Te iubesc mult!
Cum a fost?
Frig.
Se spune că toţi avem un profil bun şi unul slab.
Pe înregistrările tale nu se vede aşa!
Am două profiluri rele?
Ai un profil trist şi unul vesel.
Asta te face complex.
Eşti mulţumit?
În viaţă, în general?
Mă refeream la filmări, dar sigur.
De ce? A spus ceva Noémie?
Nu, dar pari pregătit să pui capăt.
E primul tău film, încerci să te adaptezi.
Te descurci de minune.
Eşti doar amabil.
Ai instincte bune, crede-mă!
Eşti făcut pentru asta.
Nora m-a părăsit.
- Scuze, nu ştiam. - Nu e...
Asta e viaţa.
Nu e mare lucru.
Unde stai?
Pe canapeaua agentului meu.
Nu e grozav, dar e temporar.
Vino la mine!
Serios, am o cameră de oaspeţi.
Nu încercam să...
Ştiu, dar am loc.
Mi-ar face plăcere să stai la mine!
Ştiu prin ce treci.
Nu eşti singur.
Intri ca la tine acasă?
Mi-ai dat o cheie.
În caz de urgenţă.
Trebuie să bem ceva, urgent.
Vii?
Franţa te cheamă!
Nu e prea interesant să stai de vorbă cu oameni părăsiţi.
E repetitiv.
Îmi place!
Mă intrigă problemele amoroase.
- Da? - Ale altora.
Ce haios!
- Că problemele mele sunt jalnice? - Nu.
"Probleme amoroase".
Nu ştiam că aşa se cheamă boala mea,
dar ai dreptate.
E un clişeu.
Tu eşti sofisticat, Mare Actor.
Aşa crezi?
Absolut! Eşti un snob iubitor de teatru.
Pe tine ce te întristează?
Acum, nimic.
Am armură.
Uite,
pune mâna.
Am vestă antiglonţ.
- Să mergem! - Unde?
Pe fereastră, ca în film!
Asta e viaţa reală!
Nu există. Ne scriem propria poveste.
La bar a fost frumos.
N-o să-l mai vedem niciodată.
Hai, te ajut!
E bine?
Pune un picior aici şi unul, pe umăr.
Vrea cineva o baie?
Hai să intrăm.
E "Alpianistul".
- "Alpinistul"? - Nu, "Alpianistul".
Un pianist moare în munţi.
- E un titlu prost? - E o greşeală de tipar.
E slab. Trebuie schimbat.
- Următorul tău film? - Da, dar fii atent!
Eu îl voi regiza.
Nu cred!
Cred că e momentul potrivit.
Faci căţărări?
Adică escaladă?
Sincer, nu.
Mă dor degetele.
Ştii principiile de bază.
Vii la casting?
Pentru ce rol?
Principal, alpianistul!
Încetează!
Nu-ţi place?
Nu e vorba despre asta.
Tu ar trebui să-l joci.
Voi fi în şase filme.
Lumea se va sătura de mine.
Nu sunt celebru.
Ai ceva de câştigat. Ca şi personajul!
Întâi citeşte scenariul.
- Dacă îţi place, vorbim. - Bine.
- S-a făcut? - Da.
Vin imediat.
Henri Mare Actor, am găsit un şaman.
Vorbeşte puţin, dar are de toate.
Ce vrei, prietene?
Pe Nora?
Nu te pot ajuta.
Dar am zolpidem.
Tăiaţi! Am ce-mi trebuie. E grozav!
A fost ultima scenă a lui Henri!
Bravo!
Ai reuşit! Tremuri, a fost genial!
Mi-ai depăşit aşteptările.
Filmul spune o poveste despre prietenie.
Tu m-ai ajutat să înţeleg asta.
Îţi mulţumesc!
Bravo!
Mulţumesc!
Ce faci aici?
M-ai speriat de moarte!
Eşti teafăr?
O să vomit.
De ce ai făcut asta? E tare ciudat.
Încercam doar
să fiu creativ.
Nu ştiam cum să îţi spun.
Ce să-mi spui?
Aştepţi pe cineva?
Nu.
De fapt, Henri...
Ce cauţi aici?
Ai de lucru?
Da, numai puţin, durează cinci minute.
Nu,
nu e vorba despre muncă.
Am înţeles.
Te culci cu stagiarul?
Foarte elegant!
Pot să mă culc cu stagiarul, dacă vreau.
Acum sunt asistent de regie.
Scuze, felicitări!
N-ai pierdut vremea! Frumos din partea ta...
Nu-mi ţii mie teorii despre empatie!
- Ce-am făcut? - Mă întrebi ce ai făcut?
Nu vezi că ne-ai dat peste cap când ai plecat din spectacol?
- Ce legătură are? - Că nu ea e egoistă.
Nu te băga!
Am pregătit cina.
Hai la masă!
Vino!
Hai la masă, porumbeilor!
Am făcut lasagna.
Henri, îmi spui şi mie ce faci?
Mă aşez la masă.
Hai să mergem în altă parte.
Nu.
E casa mea, nu plec nicăieri.
Nici tu. Ia loc!
Mă bucur să vă văd.
Vrei o farfurie? Ţi-e foame?
Nu, mersi.
Cum merge treaba?
V-aţi pus-o?
Dacă ne-am pus-o?
La tine la liceu nu se mai spune aşa?
Altă glumă nu mai ai? Să fii tânăr nu e o ruşine.
Nu e o ruşine, e un compliment.
Te admir.
Copiii vor salva planeta.
Bine, am înţeles.
E frumos din partea ta!
Ca să poţi să faci filme de rahat.
- Poftim? - Opriţi-vă! E prea...
E de-a dreptul jenant!
Nu ştiu...
Am plecat. Rezolvaţi-vă problemele.
Mă pui în aceeaşi barcă cu el?
Da, eşti în barca mea! O barcă mare şi jalnică!
- N-ai rămas? - Ba da, am dormit pe canapea.
Nu sunt hoteluri la Reims?
Nu prea multe.
Ar trebui să pleci, nu îţi face bine.
Uşor de zis...
Dar adevărat.
Încă nu m-a înlocuit.
Vrei rolul înapoi?
N-am spus asta.
Nu îţi bate capul.
Nu îmi bat capul.
Nu vrei să renunţi la locul tău.
Nu poţi merge mai departe.
Ei?
Ce răsfăţ!
Nora?
Ştii ce spuneam despre lucrul în echipă?
Adu-mi aminte...
Că fiecare coleg preia provocările celuilalt
şi le transformă în oportunităţi.
Da...
M-am răzgândit.
Ori Yvan renunţă la podeaua de rahat, ori renunţ eu.
Ce-i cu cizmele astea?
Îţi stă mintea în loc, nu?
Nu las un prost în salopetă să strice tot!
Am auzit, Juliette!
Cizmele sunt o soluţie temporară, nu?
Vrei altă culoare?
Nu despre asta e vorba!
Vezi cu ce am de-a face?
Stai puţin.
- Yvan, găsim o soluţie? - Da.
Gata!
Începem?
Nu.
Trebuie să vorbim.
- Ce e? - Îmi pare rău, Nora.
Stai să vină toată lumea.
E o revoltă?
Nu, dar îl aşteptăm pe Niels.
Niels? Nu cred că se mai întoarce.
Pe bune?
Întâi Henri, acum Niels?
Nu au murit! O să fie bine.
- Ba nu, n-o să fie. - Nu se mai poate.
Ce anume?
Să iasă ceva bun.
Să iasă ceva bun?
Vorbiţi serios? Nu se poate să gândiţi aşa.
Hai să ne concentrăm pe întreg procesul,
nu pe rezultate, să fim prezenţi!
În prezent, nu avem nici Ivanov, nici asistent,
scena e un patinoar.
Şi costumele sunt kitschoase.
Ce snobi sunteţi!
Kitschul e artă!
Şi psihologul meu e de acord.
Deci psihologul
ţi-a zis să nu mai lucrezi?
Nu vrem să muncim degeaba.
Ne îndreptăm spre un dezastru.
Ne facem griji pentru tine, pentru că te iubim.
Mă iubiţi?
La ce bun?
Serios!
N-am nevoie de iubire.
Am nevoie de ajutor.
Vreţi să spun că nimic nu mai merge fără Henri?
Că mă simt pierdută şi că pierd controlul?
Nu mai am idei, nu am niciun elan.
Nu pot să rezolv nicio problemă,
deşi asta ştiam să fac cel mai bine.
"Ai o problemă? O rezolvă Nora!"
Acum, mă aflu în faţa unui eşec de proporţii!
Sunteţi mulţumiţi?
Nora?
Ai o clipă?
Ce e?
Îmi place ce faci şi îţi trebuie un actor.
Nu înţeleg.
Mi-aş dori să lucrez cu tine.
Ai crezut că te voi angaja pur şi simplu?
Nu, nu pur şi simplu,
dar poate vorbim?
Doar pentru că poţi face o mie de flotări
şi eşti celebru?
Nimeni nu face o mie.
Atunci, de ce?
Fiindcă sunt pregătit.
Ştiu piesa pe de rost şi sunt muncitor.
Asta e tot.
Suntem la fel.
Le ştii pe toate, nu?
Am nevoie să simt ceva.
Să risc.
Nu e problema mea că eşti hiperactiv.
Apucă-te de CrossFit sau de box.
Deja fac box.
Încearcă LSD.
Sigur. Lasă-mă întâi să dau o probă.
Pentru ce spectacol?
S-a anulat.
Mersi, mi-am pierdut cheia.
Toate bune?
Da.
François e aici? Nu răspunde.
Nu,
nu ştiu nimic despre el.
Serios?
Perfect! Atunci, hai să bem ceva.
Ce colecţie!
Câte un singur disc de la toate trupele.
Poate e pentru extratereştri.
- Poftim? - Pentru capsula timpului.
Să ilustreze viaţa pe Pământ.
Sunt beat!
E greu să fii singur.
Eşti tristă?
Mă descurc.
Te duci în deşert să te regăseşti?
Mi-ar plăcea, dar nu. Mă duc la psiholog.
Să mă descopăr.
Ai descoperit ceva?
Narcisismul debordant.
Şi moartea mamei, când aveam şase ani.
Cred că de la moartea mamei ţi se trage.
Pot să te întreb ceva?
Întreabă orice.
Ce e între tine şi François, mai exact?
Te intrigă?
Îţi place să ştii toate bârfele?
Recunoşti că e misterios.
Ce pot să spun?
François e ca o rază de soare.
Te poţi bucura de lumina lui, dar cam atât.
Nu poate fi al nimănui.
Şi eu, la fel.
Nu mai sunt al nimănui.
Te îngrijorează?
Puţin.
Aşa!
Măi să fie!
Fir-ar!
Ce s-a întâmplat?
Pare înfricoşător, dar nu e ce credeţi.
Mi-au venit o groază de idei.
Am avut o epifanie! Totul ţine de compoziţie.
Descompunere şi recompunere.
A trebuit să distrug tot ca să înţeleg.
Pare grosolan,
dar nu căutăm frumuseţea.
Căutăm adevărul.
Eram atât de departe, încât nu ne păsa.
Şi care-i planul?
Un copac.
Adică?
Un copac e mai bun decât o podea,
nu?
Nu ştiu... Nu e acelaşi lucru.
- Şi Ivanov? - Tu eşti Ivanov.
Aici are dreptate.
Tot lipseşte un actor.
Să mă prezint. Mă numesc Henri.
Am treizeci... 26 de ani.
Când eşti gata.
Am o fiică.
Locuieşte la Marsilia, cu mama ei.
Şi am...
Trebuie să conduci.
Scena e într-o maşină.
Tu eşti la volan.
Aşa e.
Am o fiică.
Locuieşte la Marsilia, cu mama ei.
- Fă la stânga. - Strâng bani...
- Semnalizează. - ...ca să mă duc la ele.
Scuze.
...ca să mă duc la ele.
Nu face zgomot.
Încadrează-te pe bandă.
Stai puţin... Cum schimbi vitezele?
Ai permis de conducere, Thierry?
Poţi să-mi găseşti altceva? Am nevoie să lucrez.
Să mă gândesc...
M-aş putea întoarce la teatru.
Am găsit ceva despre un tip care renunţă la tot
ca să facă turul Franţei.
Ştii să mergi pe bicicletă?
Uneori, mă întreb cum mă vezi tu.
Stai, te sun înapoi.
Bună, Nanette! E totul în regulă?
Nora nu răspunde.
Şi eu ce vrei să fac?
Când e la repetiţii, parcă n-aş exista!
Pe cine iubeşte mai mult? Pe bunica ei sau spectacolul?
L-am prins!
Eşti bine?
Da.
Simt că trenul ăsta mă duce înapoi cu şase luni.
Aşa am zis şi eu când a sunat bunica.
Te-a sunat Nanette?
- De ce? - Nu i-ai spus că m-ai părăsit.
Nu eu te-am părăsit.
Am intrat în joc, oricum.
M-am gândit că e mai bine să vin la petrecere,
ca să nu fii nevoită să dai explicaţii.
Dacă vrei, cobor la prima.
Nu, e în regulă.
E drăguţ.
Nu eşti pregătit de interogatoriu.
Ştii că sunt altruist din fire.
Şi aşa de modest!
O ador pe Nanette.
Serios!
Chiar aşa?
De dragul ei am rămas cu tine în ultimii ani.
Atât de mult ţin la ea!
E persoana mea preferată.
Mai rezişti?
Da, de ce?
Pari stingher.
Nu, deloc.
Ştiu să joc iubitul perfect.
De ce perfect?
O să observe diferenţa.
Foarte amuzant!
Amândoi trebuie să ne intrăm în rol.
E ciudat că nu m-ai atins deloc.
Vrei să te ating?
Da.
Aşa?
E prea puţin.
Aşa?
N-o să te pipăi.
Asta te sperie?
Nu mă sperie. E o chestiune de respect.
Ai putea să râzi în hohote.
- De ce? - Aşa, fără motiv.
Obişnuiam să te fac să râzi.
Nu-mi aduc aminte.
Aşa.
Ce amuzant eşti!
Uitasem cât zgomot face patul!
Ai dreptate, s-o facem până la capăt!
Aici sună mai bine.
Fir-ar!
Vrei să mă uit?
Unde e?
Termină! Ce prostie!
Ai încurcat-o, boşorogule!
Bună dimineaţa!
- Toate bune? - Da.
Vrei să ne împăcăm?
Am putea.
E doar o idee.
Doar o idee.
Da.
Te aşteaptă cineva?
Dar pe tine?
Copii?
Cum merge "Ivanov"?
Merge bine.
Asta e tot?
- Ce? - Nu-mi spui nimic!
Trebuie să-ţi scot cuvintele cu cleştele!
Încetează, Nanette!
Nu e adevărat, îţi spun multe.
Am vorbit deja!
Vreau să ştiu cum merge spectacolul.
Cred că va fi foarte diferit de ce am făcut în trecut.
Cum aşa?
În primul rând, va fi fără Henri.
Nu joacă în spectacol.
- Nu e nimic. - Hai să discutăm.
- Ce-ai făcut? Te-a dat afară? - N-am făcut nimic.
- A făcut ceva nou. - Hai să vorbim.
E mai bine aşa.
Serios. Cred că şi eu aveam nevoie de o schimbare.
Ce schimbare?
Am redistribuit rolurile.
- Şi am un actor nou. - Cine?
Îl ştii.
- Ba nu. - Pe François.
François Cluzet?
Nu ştiu!
Îmi place!
De ce nu ştii?
Am crezut că ţi-a spus.
Nu, nu mi-a spus.
Scuze, credeam că ştii.
E grozav. Serios!
Eşti sigur?
Absolut.
Ce faci cu geanta?
Plec.
- Ţi s-a luat de mine? - Încetează!
Ştiu despre Nora.
Ai grijă să nu fii înţeles greşit.
- Putem discuta? - Nu avem ce să ne spunem.
Joc în spectacolul din care ai plecat,
iar tu, în filmul meu.
Mergem înainte.
Tu auzi ce spui?
Nu mergem înainte!
Ştiai că o să mă supăr.
Dar nu ţi-a păsat. Nu-ţi pasă decât de tine.
Nu te-ai săturat să dai vina pe alţii?
Asumă-ţi ce faci!
Gândeşte-te puţin!
Tu singur ai ajuns aici.
Aşa e. Dar, dacă rămân, nu îmi va fi mai bine.
Eşti şi laş, şi nerecunoscător.
Te-am lăsat să stai aici şi aşa îmi mulţumeşti?
Nu ştiam că e pe bani. Cât vrei?
Nu asta am spus.
Am înţeles foarte bine.
Eu am insistat să te distribuie în film.
Să ţii minte, mare actor de cinema!
Apreciez tot ce ai făcut pentru mine.
Dar să fim serioşi.
Iei mai mult decât oferi.
Bine, pleacă!
Saşa, nu putem!
- Te iubesc la nebunie! - Nu se poate!
- Fără tine... - Nu se poate!
... viaţa nu are rost, sens sau bucurie.
De când eram mic, încă din copilărie
te-am iubit.
E bine, continuă!
Te iubesc încă din copilărie.
Îţi iubesc sufletul.
Şi eu te iubesc, Nicolai Alexeievici.
Pentru tine, aş...
Repetă, "Nu se poate."
Nu se poate.
Spaţiul dintre voi e primejdios, greu de trecut.
Nu se poate.
- Aş fugi oriunde cu tine. - Nu se poate.
- Repede! - Nu se poate.
Mă sufoc.
Ce vrei? Să o luăm de la capăt?
Fericirea, tinereţea, noutatea?
Asta înseamnă viaţa.
Să o luăm de la capăt!
- A fost mai bine! - Puţin cam plat.
- Super! - Nu tu. Noi, scena.
Tu ce părere ai?
Mi s-a părut mai natural, dar am fost în urmă.
Să renunţăm la intrarea ta.
- Cum aşa? - Ei bine...
Dacă ai fi de faţă de la început?
Încearcă altceva, în loc de strigăt.
Din cauza asta scena pare prea banală.
De acord.
Ai aţipit?
Nu, mă concentrez.
Dă-mi mâna.
Ai de gând să te duci?
Unde?
La spectacol.
Ce spectacol?
Încetează!
L-ai văzut?
Da.
M-a dus François.
Cum a fost?
Du-te şi vezi.
Pot să vă întrerup?
E în regulă, am terminat.
Pot să te ajut?
Nu, deloc.
Când regizorul vorbeşte cu actorul, sunt lăsat în pace.
- Te prefaci că vorbeşti cu mine? - Nu.
Fac o pauză, dacă nu te superi.
Nu, nicidecum.
Dacă tot sunt aici, mulţumesc pentru încredere.
Chiar dacă ai ajuns în şanţ?
Da, a meritat.
Ştii exact unde vrei să ajungi.
Mă inspiri.
Dacă aproape am terminat cu filmările,
pot să-ţi spun ceva.
- Rămâne între noi. - Sigur.
Habar n-am unde vreau să ajung.
- Serios? - Da!
Nu sunt singurul.
Nimeni nu ştie ce face cu adevărat,
dar nimeni nu recunoaşte.
Taci, ai inspiraţie!
Da, aşa e.
Am o grămadă de idei.
Sar de la una la alta şi, până la urmă,
vedem ce iese.
Eu nu ştiu.
Nu-mi spune asta.
- De ce? - Am o mie de motive.
E bulversant.
Din contră.
Dacă accepţi incertitudinea şi te laşi dus de val,
orice e posibil.
E cel mai bun mod de a crea ceva interesant.
Dar trebuie să existe
şi unele certitudini.
Da. Dumnezeu e mort.
Soarele va exploda.
Până atunci, orice e posibil.
Absolut orice.
- Nathan, suntem gata. - Bine.
Gândeşte-te la asta pentru scena ta.
- Mersi! - Alunecă.
Pot să stau aici?
Salut!
Acţiune!
Eşti bine?
Nu te ridica, eşti rănit.
N-ar trebui să te mişti.
Ştii cum te cheamă?
Eşti teafăr?
N-am nimic.
Trebuie să plec.
Tăiaţi!
Bravo, Henri, dar acţiunea e în cealaltă direcţie.
Scuze.
Ai jucat excelent!
Nu e mare lucru.
E ciudat, fiindcă aveam impresia
că te cunosc pe deplin, ca actor.
Dar nu te-am mai văzut aşa.
- Regizat de altcineva? - Da, şi asta.
De ce ai venit?
Ţi-am spus, m-a invitat Lou.
Dar de ce?
Ce vrei?
Diseară e ultima reprezentaţie
şi mi-aş dori mult să vii.
Ai făcut spectacolul fără mine. Nu putem trece peste asta?
Eşti sigur?
Scuze, sunt epuizată
şi nu gândesc limpede.
Mă duc înapoi.
Unde e?
A plecat.
- Tu ce-ai fi făcut? - Eu?
Acelaşi lucru ca şi tine.
Asta e problema.
Purtăm aceeaşi vestă antiglonţ.
Adevărul e că amândoi ne ascundem.
Nu suntem precauţi,
suntem doi laşi.
Şi prea trufaşi.
Mă rog...
De ce François nu a vrut mai mult?
Eu nu am insistat dintr-o prostie.
Trebuie să renunţi la ce ai pentru a crea ceva nou.
Ne îndrăgostim, ne despărţim şi o luăm de la capăt.
- Nu te uita aşa. - Cum?
Îţi aud gândurile.
O fac intenţionat.
Haide!
Dă-mi vesta antiglonţ.
Lasă-mă să strâng aici.
Mai e vreo maşină?
Nu. Aşteaptă următoarea tură.
Henri!
În sfârşit!
Ce cauţi aici?
Începe.
Ai dreptate.
Ce-a fost asta?
Cine a fost?
Până nu recunoaşte sau nu e pârât...
Au mărit miza.
Un fetişist.
Sus picioarele, vă rog!
Bine.
Aşa nu merge.
Nu putem începe până nu aflăm...
Tu ai fost!
Nebunule!
- Trebuia să-mi dau seama. - Bine!
Eu citeam şi tu ai venit să mă enervezi
şi să-mi strici costumul?
N-ai altceva de făcut?
Dacă aş muri, te-ai întrista?
Ce tot spui?
E simplu. Te-ai întrista?
Trist, Borkin, e că puţi a votcă.
Sincer, mă scârbeşti.
Pentru unii, dragostea e pe planul al treilea.
Să vorbeşti cu persoana iubită,
să te plimbi cu ea prin grădină,
să verşi lacrimi pe mormântul ei, atâta tot.
Dar, pentru mine,
e însăşi viaţa.
Te iubesc!
Vreau să îţi alung tristeţea.
Te-aş urma oriunde.
Aş veni după tine şi în vârf de munte.
Aş coborî în cea mai adâncă râpă.
Câtă bucurie mi-ar face
să-ţi copiez hârtiile toată noaptea,
să veghez să nu te trezească nimeni,
să merg o sută de kilometri alături de tine.
Îmi aduc aminte
când ai venit la mine
în vremea recoltei, plină de praf.
Ai cerut ceva de băut şi ţi-am adus apă,
dar te-am găsit adormită pe canapea.
Ai dormit neîntoarsă 12 ceasuri.
Am stat de veghe, să nu te trezească nimeni.
A fost minunat!
Cu cât cere mai mult efort,
dragostea e mai frumoasă,
o simţi mai intens.
Ei?
E cel mai bun spectacol de până acum.
Ştiu.
Ce modestă eşti!
Vin imediat.
Unde sunt?