Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Stop, za trenutek se ustavimo.
Še vedno ni v redu, žal mi je.
Kaj je spet narobe?
Ne jezi se, pač vadimo.
Ne jezim se, ampak desetkrat sva že ponovila.
Nisem kriva, če je ne znaš poljubiti.
Samo poljubi jo, no.
Ustnice sem pritisnil ob njene.
Ampak s kakšnim namenom?
Skupaj bi rada pobegnila.
Uničila bi, kar je zgrajeno, in začela znova.
Naj bo neobrzdano.
Bolj strastno? - Ja, tako je.
Bolj...
Prepričljivo.
V tehničnem smislu naj bodo ustnice bolj razprte
in bolj aktivne. Da poljub ne bo tako strukturiran.
Nestrukturirano gibanje ustnic? - To, dajmo!
Iskreno mi povejte,
kaj vas je vodilo, da ste se poročili s tem moškim.
Izreden je.
Ne lažite.
Ne, še vedno ni v redu. - Dovolj.
Pa pokaži, kaj bi rada. - Velja.
Takole... Dovoli.
Jaz bom on, on je ti. Razumeš?
Ne lažite.
No, mislim...
Nekaj takega. - Ni bilo slabo.
Si začutil? - Ja.
Naslednji prizor?
Vsekakor.
V prihodnjem prizoru bi lahko mogoče...
Nora?
Si videl Noro?
Kje je Nora? - Kaj pa vem.
Kje sem?
STOPNJE LJUBEZNI
Ivanov je depresiven junak.
V depresiji se počuti odrezan od vsega
in njegov superego je preveč razvit.
Spominja na Martyja McFlya iz filma "Nazaj v prihodnost II".
Ker se vrne
in opazuje samega sebe, kako deluje.
In naj citiram Wittgensteina:
"Meje mojega jezika so meje mojega sveta."
Tu se torej srečamo.
Marty McFly in Wittgenstein.
Za zdaj nehajmo.
Premiera se bliža, a bo enkratna.
Hvala. - Hvala.
Res zanimivo.
Imaš trenutek? - Ja.
Si razmišljala o parketu?
Parket je lep,
je pa tudi preddrag.
Predrag? - Ja.
Vrhunec predstave bo.
Dame in gospodje, bližamo se postaji Paris Est,
ki je končna za ta vlak.
Henri.
Zdaj pa poslušaj... Nagaral sem se, da so te povabili na avdicijo.
Ves Pariz se grebe za vlogo. - Ja?
Noémiejin prvi film je bil enkraten,
prepričljiv, odlične kritike.
In v njem bo François Graziani. Vsi njegovi filmi so hiti.
Ravno sem ga videl na plakatu.
Ja, vsepovsod je. Na tvojih koncih ni interneta?
Šalo na stran. Saj bodo še avdicije,
a jih ne bo toliko.
Brez skrbi, motiviran sem.
Saj, vsi so motivirani.
Pozno v življenju se je težje prebiti.
Pozneje v življenju? Ne pretiravaš?
Zaradi družbenih omrežij so trideseta nova petdeseta.
Ja. - Kaj naj naredim?
Rekel sem jim, da imaš 26 let.
Se šališ?
Ne, pa saj je vseeno.
Zakaj si jim potem to rekel?
V čem je težava?
Ne znam lagati.
Igralec si, če si pozabil.
François igra sociologa, ki ostane brez prihodkov.
Znajde pa se tako,
da z najboljšim prijateljem ropa.
Komedija? - Med drugim.
Tema so družbena vprašanja, pustolovščina, prijateljstvo.
In še nekaj je pomembno.
Poudarjamo pustolovsko plat junakov.
Grozdje? - Razumeš?
Ne, hvala.
Začnemo zelo stvarno... - Pokusi ga.
Film je kritika sistema,
potem pa se mora okrepiti.
Okusno je.
Ampak junaka na koncu najdeta nekaj več kot denar.
Nekaj neoprijemljivega in transcendentnega.
Razumeš? - Veselje do tveganja?
Te to na kaj spominja? - Poglejta me...
Po duši sem pustolovec.
Se že dolgo poznata? - Ja.
To je najin drugi skupni film.
Njeni kratki filmi so me navdušili.
Kaj takega. - Moral sem sodelovati s tabo.
François prebere ljudi,
opazi njihov potencial.
Naj začnem snemati? - Velja.
Prebrala sem tvoj življenjepis.
Za 26-letnika imaš veliko gledaliških izkušenj.
Ja, ker...
Začel sem mlad.
Že na faksu smo osnovali skupino
in nastopali.
Vse predstave sem videl.
Prosim?
Vse predstave z Noro Kerber so me navdušile.
Enkratne so bile.
Hvala.
Lahko začnemo?
Ja, oprosti.
Predstavil se bom. Ime mi je Henri...
So imeli tvoji radi Balavoina?
Njegove fotografije so bile vsepovsod.
Prijatelji so mislili, da je moja teta.
Ja?
Vsekakor.
Vem. Dogovorili se bomo.
Se slišiva kmalu. Adijo.
To je bila Noémie. Navdušil si jo.
Res? - Ja. Zakaj?
Nisem dobil takega vtisa.
Nehaj. Zdiš se ji enkraten. Rada bi sodelovala s tabo.
Kaj hočeš reči?
Dobil si vlogo.
Ponosen sem nate.
Saj nisem nič naredil.
V tem si najboljši.
In povej Nori.
Ja, bilo je tudi nekaj koreografije.
Koreografije? - Neke vrste koreografije.
Mislim, da sem gledal reportažo o tem.
To je borilna veščina.
Simbolična je, estetska,
politična in...
Kaj?
Rekla si, da je politična.
Obleka je vedno politična.
Pa ni. - Je.
Ko ljudje izberejo, kaj bodo oblekli, s tem nekaj sporočajo.
Si kdaj videla obleke, ki volijo?
Ne, a je politično, kako se oblečeš.
Med šestim in dvanajstim si opravila vse? -Ne.
Do trinajstega. - Šest mesecev si imela.
Tole poglej.
Si jih prinesla?
Hudiča, oprosti.
Je vse v redu z računalnikom? - Mislim, da je.
Pojdi, če bi rada delala.
Nisi rekel, da imaš novico?
Saj lahko počaka.
Še dobro, odleglo mi je.
Hvala.
Greva? - Ja.
Prekleto.
Kaj pa je?
Vem...
Oprosti. Se spomniš,
kako se ti je zataknilo na koncu drugega dejanja?
Mislim, da imam rešitev.
Zdaj delaš? -To moram zapisati, da ne bi pozabila.
Se spomniš, da sem šel na avdicijo za film?
Ja. - Dobil sem vlogo.
Resno?
Ja, resno.
Kdaj naj bi igral?
Takoj bo začel.
Kako?
Saj imamo predstavo?
Ivanov je v vsakem prizoru. Kaj bomo naredili?
Saj verjameš v večopravilnost.
Še nikdar nisem bil v filmu. Rad bi poskusil.
Ne bi bil prvi, ki snema film in hkrati nastopa na odru.
Morda bi bil prvi, ki bi to opravil dobro.
Vse bo v redu, verjemi.
Imaš novi scenarij?
Nimam.
Dali ti ga bomo.
Michaële, prineseš Henriju novejši scenarij?
Za danes še ni pomemben.
Spremenila sem konec, ker je bil preveč...
Sterilen.
Povedal mi boš, kaj si misliš. - Seveda.
Tvoja in Françoiseva dnevna soba.
Ti je všeč? - Krasna je.
Kavč me ni prepričal.
Zakaj? Kaj je narobe?
Nekaj mu manjka. Razumeš?
Ja, razumem.
Duša?
Ja, in par blazin.
Pet minut.
Pohiteti morava.
Danes imamo cel cirkus, žal mi je.
Ker so spremenili urnik.
Takoj moramo začeti.
Ne bo časa za odmor.
Na vlaku sem počival.
Prinesem kozarce?
Ne, steklenice so v redu.
Super... Preobleci se.
Potem začnemo. Velja? - Ja.
Se vidimo kmalu.
Kako gre?
Dobrodošel, stari.
Si ekipo spoznal? - Delno.
Vsi so super, razen Lou.
Nehaj. - Živjo.
To je Henri, odličen igralec.
Dobrodošel, Henri, odličen igralec.
Tu imaš kostum. Tamle se preobleci.
Hvala.
Kako profesionalno.
Zaboga, nehaj.
Pohiti. Pridi.
Ne skrbi, Henri.
Ko smo vsi pozni, nihče ne zamuja.
Greva zvečer na pijačo?
Ne morem, vlak bom lovil.
Saj res, tvoje vaje.
Katera drama?
Ivanov.
Odlična je. - Nisem je še videla.
Peljal te bom na predstavo.
Prav, gledat bova šla Henrija.
Prav.
Pripravljena? - Pripravljena.
Hvala.
Policija, stoj!
Stoj!
Zakaj je tako počasen?
Hudiča.
Dobro, rez!
Rez!
Končajmo.
Prizor 27C, 6. poskus. Končujemo.
Poslušaj...
Ni prepričljivo. Preblizu ste.
Vem, če je pa počasen.
Henri, saj lahko zatresemo kamero,
ampak malce hitreje boš moral teči.
Ta dva trenirata za olimpijske?
Tečeta kot zmešana.
Oprosti, ne morem spremeniti scenarija in junaka zapreti v keho.
Seveda ne. - Potem se strinjava.
Skratka, verjamem vate. - Dobro.
Dajmo. Saj zmoreš.
Policija!
S pravim ogledalom?
Da je očitno, da je strahopetec.
Tišina na prizorišču.
Vklopi zvok.
Veš, da ne moremo vaditi brez tebe.
Vem, ampak snemali smo zelo pomemben prizor.
Dobro, je že v redu.
Se vidiva jutri?
Ja, in brez skrbi. Nadoknadili bomo zamujeno.
Ja.
Ure bi lahko razmišljal in delal,
pa se ne bi utrudil.
"Ampak zdaj ne delam nič..."
Prekleto.
Ure bi lahko razmišljal in delal, pa se ne bi utrudil.
Ampak zdaj ne delam nič.
Ne razmišljam o ničemer.
Vest me peče.
Moje telo in um sta izžeta.
Grozno me peče vest.
"Vendar ne morem..."
Vendar ne morem razumeti, zakaj.
Moj dom se mi gabi.
Hujši je od zapora.
"Ne prenesem bližine svoje žene."
Mater, kakšno sranje.
Prizor je dolgočasen, ne teče.
Ves trud in vloženi čas sta zaman?
Sprijazniti se je treba.
Že vem...
Kaj? - Pridi, nekaj ti bom pokazal.
Rez!
Rez, hvala.
Bravo, François.
Henri, ne pozabi,
da moraš vstati, ko je kamera ob tebi.
Ne vidim je.
Ne gledaš vanjo, a jo vidiš.
Uporabi periferni vid.
Na primer, jaz zdaj zrem vate... - Ja?
Vendar bom opazila, ko bo Pierre dvignil roko.
Pierre, dvigni roko.
Tako, videla sem ga.
Zlahka ga vidim. Vidiš?
Razumeš? - Ja.
Res? To je pomembno. - Ja.
Zmanjkalo nam bo pice.
Je že v redu, dovolj je bo.
Za šest poskusov je zadošča. - To bo dovolj.
Henri, me poslušaš? - Ja.
Ne pozabi, kdo je junak, ki ga igraš.
Marco je sonček.
Utelešenje topline. - Vem.
Še malo pice bom naročil.
Ne, saj je bo dovolj.
Henri, zberi se. Hočem živahnost, navdušenje, veselje, vznesenost.
Me poslušaš, Henri? Me slišiš?
Ja, mater. Razumem.
Oprosti.
Zberi se.
Vsi čakamo nate.
To ni predstava tvoje punce.
Vse bo v redu.
Svoje stavke vpije. Sploh ko pravi...
"Ljubiti, prenehati ljubiti..."
Skoči v avto,
kjer je monolog še bolj intimen.
To bi rada preizkusila. S Henrijem, da vidim, kako se bo prizor odvil.
Henri, kaj meniš?
Henri?
Je zaspal?
Resno?
Henri?
Kaj je?
Bo babica prišla na postajo po naju?
Kaj pa vem.
Je kaj narobe?
Ne, vse je v redu.
Naslednja postaja je Charleville Mézière.
Tiha bodi kot miška, princesa.
V godlji smo, princesa.
Izbrati bi morali drugo pot.
Zakaj? Je ta nevarna?
Bedasto vprašanje. V tej hosti živ coprnik Babybel.
Ne to je Vincennes, tu smo varni.
Babybel! Babybel!
Zbudila ga boš. Zaduhal bo tvoja smrdljiva stopala.
Slišite?
Kaj pa slišim?
Babybel!
V moji hosti ste.
Požrl vas bom.
Pogoltnil vas bom.
Bežite, kolikor vas nesejo noge.
Trepetate,
mevže cmerave?
Jaz sem gospodar tega začaranega gozda,
v katerem rad lenarim
in žrem majhne otroke,
medtem ko si brundam svoje najljubše pesmi.
Oprostite.
Ne vem še, kako vas bom pojedel. Morda z listnatim testom,
z malo zabele in smetane.
V beli omaki.
Henri je vse boljši.
To ni bilo v načrtu.
Prekleto.
Henri je rekel "prekleto"!
Prekleto, prekleto...
Res je otročji. - Bravo.
Ne bi me bilo treba peljati, nisem toliko popila.
Lastne otroke si zamešala.
Kaj morem, če sta si tvoja mama in njena sestra podobni?
Kaj je bilo to s tvojimi nečaki in nečakinjami?
O čem govoriš?
Odlični so bili. - To pa.
Zelo. - Vsi so umirali od smeha.
Večkrat bi me morali tepsti.
Ti si bil nekam čuden.
Kako? - Nisi bil?
Pred kamero se moraš obvladati,
pa se razvijejo čudne navade.
Brez zamere.
Komaj čakam tvojega Ivanova.
Hvala, babi, ampak trenutno ne bo predstave.
Zakaj ne poskrbita, da bo?
Dobro vprašanje. Vsi bi se morali posvetiti temu.
O kom govoriš?
Ne o sebi.
Kako mi gre na živce, ko počneš to.
Kaj počnem?
Misliš, da nadziraš čustva,
pa jih ne.
Prav ima.
Daj vse iz sebe, ljubica. To je zdravo.
Vse je v redu, Nanette.
"Vse je v redu, Nanette."
Sta si zapisala datum zabave za moj rojstni dan?
Ja. - Lahko računaš na naju.
Tudi nate?
Kaj bi rada? - Kako mi greš na živce.
Jebela.
Je ta pas samo za okras?
Kaj ti je, hudiča? Pomiri se.
Mirna sem.
Kam greš?
Zakaj se sploh mučiva s predstavo?
Kaj me sprašuješ?
Ker ne znava nič drugega?
Ker morava plačati račune?
Nehaj. - Da plačava kredit?
Da bova nastopala v imenitnih gledališčih?
Ker hočeva ustvariti nekaj enkratnega.
Natančno tako.
Nekaj enkratnega, kar odraža, kar sva.
Kar odraža najino povezanost. Od začetka je tako.
Sicer bo predstava povsem brez smisla.
Strinjam se s tabo.
Torej? Premiera bo čez dva meseca.
Vsi naju čakajo. Delam 18 ur na dan, zasipajo me z več tisoč vprašanji...
Produkcija, tehnika, zavarovanje, stik z javnostjo.
Saj imam rada to delo,
a bi te rada videla, ko pridem v gledališče.
Samo to. Ampak ne...
In ko se končno pojaviš,
si komaj prisoten.
Izmišljaš si izgovore. Vedno je kriv kdo drug.
Misliš, da je meni lahko?
Saj vidiš, kako se mučim.
Ne spim. Kar naprej sem na vlaku.
Tako je po tvoji izbiri.
Sam si se spravil v to godljo.
Ne poslušaš me, v svojem svetu si.
Rekel si, da boš zmogel.
Vse dajem od sebe. - Pa ni dovolj.
Kaj boljšega si zasluživa.
In poglej...
Spet sem jaz tista, ki vpije, da bi se kaj spremenilo.
Vedno jaz vzpodbujam in bodrim ekipo.
Kdo pa podpira mene?
Nihče.
Prav imaš.
Mislil sem, da je mogoče poskusiti kaj novega.
Pa sem se očitno zmotil.
In kaj bodo naredili?
Kdo?
Filmska ekipa.
Če opustiš sodelovanje... Kaj bodo storili?
Ne bom se odpovedal filmu.
Veliko mi pomeni.
Mene zapuščaš?
Ne, predstavo.
Mar ni to isto?
To bi morala že davno predvideti.
Kaj?
Da boš postal, kar sva prisegala, da ne bova postala.
Kaj natančno?
Preračunljivec.
Sam si rekel, da se že mesece premalo trudiva.
Tega nisem rekel.
Nisva na isti valovni dolžini. Nisva več zaljubljena.
Skupaj sva,
ampak to je to.
Imam pač nove sanje.
Moje so, niso najine, tega ne preneseš.
Ne morem vse življenje nastopati v tvojih predstavah, Nora.
To moraš sprejeti.
Daj, odpri. Odpri!
Odpri vrata.
Si v redu?
Ja.
Res? - Seveda.
Kaj počneš?
Spet kadiš?
Oba z Noro sva nehala,
ampak zdaj sem svoboden.
Vidim. Zelo navdihujoče.
Ne bom lagal,
prehod ne bo lahek.
A bo odlična priložnost.
Eno poglavje se zapira, drugo se odpira.
Že prav, a ne skoči z balkona. Sosedi me že zdaj sovražijo.
Pozen sem.
Ne bova večerjala? - Ne, projekcijo imam.
Se vidiva tam. - Adijo.
Kako bomo uprizorili Ivanova brez Ivanova?
Našli bomo boljšega Ivanova.
Imaš koga v mislih?
Ja.
Z Nielsom se ukvarjava s tem.
Ja? Koga bi vzela?
Težko rečem kaj več.
Kakšno ime navrzi.
Thibault Galeb.
Thibault Galeb? - Med drugimi.
Kje je igral?
V Galebu.
Ne skrbite, našla bova igralca.
Malo zaupanja imejte.
Ne gre za zaupanje.
Za kaj pa? - Kaj bomo medtem? Vadili jogo?
Nadaljevali bomo z vajami. Saj smo tukaj.
Henri je bil v vsakem prizoru.
Ravno sem razmišljala o tem
in najboljša rešitev bi bila,
da Esther bere njegovo besedilo.
Tako je.
Ja? - Ja.
Se hecaš?
Zakaj ne?
Ker že imam vlogo. - Ja.
Z Anninimi prizori bi lahko počakali.
Počakaj... Saj veš,
da je moja vloga čustveno naporna.
Naj to počne Niels.
Ne, nisem igralec.
Se vidi, da nisi.
Vsi morajo kaj doprinesti.
Samo za uslugo prosim. Vsi bi radi, da pomagaš.
Samo za nekaj dni? - Ja.
Prihodnji teden bova našla rešitev.
Dobro, oder je pripravljen.
Super.
No, pa imamo prve dobre novice.
Pripravite se, debelo boste gledali.
Prelepo je.
Smem? - Izvoli, prijatelj.
Si cel? - Sem.
Da nisi v kaj takega stopil? Površina je krhka.
Mater. - Primi me.
To je drsališče!
Oder je neuporaben. - Ne pretiravaj.
Ja, našli bomo rešitev.
Nogometne superge? - Ja, prave čevlje potrebujemo.
Moje čevlje pustite pri miru.
Poskusi enkrat brez petk.
Boš videl, kje bodo pristale moje petke.
Nora, Juliette mi grozi.
"Nora!"
Zdaj pa nehajte!
Kako si lahko položil pod, na katerem ne moremo stati?
Dovolj, pomirite se.
Meni se zdi pod čudovit.
To je najpomembnejše.
Hvala.
Še nikoli ni nič delovalo pri prvem poskusu.
Delali bomo s tem, kar imamo.
Našli bomo rešitev za pod,
zdaj pa nadaljujmo z drugim prizorom.
David,
izvoli. Začnimo.
Prosim.
Z vsem srcem vas ljubim.
Kako je bilo?
Ledeno.
Veš, da imajo ljudje lepši in grši profil?
Ti nimaš te težave.
Oba profila sta grda?
Žalosten in vesel profil imaš.
Zapleten si.
Si zadovoljen?
Na splošno?
O snemanju sem govoril, ampak dobro...
Zakaj? Je Noémie kaj rekla?
Ne, ampak občutek imam, da se boš naveličal.
Ne skrbi. To je tvoj prvi film, ujel se boš.
Saj ti gre zelo dobro.
Res si prijazen.
Dobre instinkte imaš, verjemi.
Ustvarjen si za to.
Nora me je zapustila.
Oprosti, nisem vedel. - Ne...
Tako je življenje.
Nič strašnega.
Kje stanuješ?
Spim na kavču svojega agenta.
Ni vrhunec udobja, a bo že šlo.
Pa stanuj pri meni.
Resno, sobo za goste imam.
Nisem mislil...
Vem, a imam prostor.
Super bi bilo, pridi.
Vem, kaj prestajaš.
Nisi sam.
Živjo.
Kar takole prideš?
Saj si mi dal ključ.
Za nujne primere.
Nujno potrebujeva pijačo.
Greš z nami?
Francija te potrebuje.
Ni se prijetno pogovarjati z ljudmi, ki so jih zapustili.
Kar naprej jamrajo.
To rada poslušam.
Tuje srčne bolečine so zanimive.
Res? - Bolj kot moje.
Smešno.
Da so moje bolečine dolgočasne? - Ne... Ne, ne.
Izraz srčne bolečine.
Nisem se zavedal, da jih imam,
a jih imam.
No, izraz je kliše.
Ti si bolj imeniten... Henri Odlični Igralec.
Misliš?
Seveda. Tvoja snobovska plat ima rada gledališče.
Kaj pa tebi povzroča srčne bolečine?
Nič več.
Oklep nosim.
Poglej...
Potipaj.
Moj neprebojni jopič.
Gremo. - Kam?
Skozi okno, kot v filmu.
Ampak to je stvarnost.
Stvarnost ne obstaja, sami pišemo svojo zgodbo.
V baru smo se imeli lepo.
Ne bomo ga več videli.
Privzdignil te bom.
Pridi.
Takole?
Eno sem, drugo na mojo ramo.
Bi se kdo okopal?
Najprej pozdravimo družbo.
Naslov bo Alpianist.
Alpinist? - Ne, alpianist.
Pianist, ki se je ponesrečil pri planinarjenju.
Slab naslov? - Zveni, kot da si se zatipkal.
Ja, bedno. Drugega bo treba poiskati.
Tvoj naslednji film? - Ja, a z rahlo spremembo.
Jaz bom režiral.
Resno?
Čas je.
Plezaš?
Po gorskih stenah?
Pravzaprav ne.
Poskušal sem in si poškodoval prste.
Osnove poznaš.
Bi šel na avdicijo?
Za katero vlogo?
Glavno, za alpianista.
Nehaj.
Ti predlog ni všeč?
Ne gre za to, samo...
Ti bi moral odigrati vlogo.
Na šest filmov se pripravljam.
Ljudje se me bodo naveličali.
Jaz nisem znan.
Mogoče ti bo vloga koristila.
Veš, kaj? Najprej preberi scenarij.
Če ti bo všeč, se bova pomenila. -Velja.
Domenjeno? - Domenjeno.
Takoj se vrnem.
Henri Odlični Igralec, našla sem šamana.
Ne govori veliko, a zmore vse.
Kaj potrebuješ, prijatelj?
Noro.
Pri tem ti ne morem pomagati.
Imam pa MDMA.
Rez! Imam, kar sem hotela. Odlično.
To je bil Henrijev zadnji prizor.
Bravo.
Uspelo ti je. Kar vibriraš, enkraten si.
Presegel si moja pričakovanja.
Ta film govori predvsem o prijateljstvu
in to sem spoznala zaradi tebe.
Hvala.
Bravo.
Hvala, hvala.
Kaj počneš tukaj?
Kako si me prestrašil.
Si cel?
Bruhal bom.
Zakaj si to storil? Res si čudak.
Skušal sem biti...
Ustvarjalen.
Nisem vedel, kako naj ti povem.
Kaj?
Ali koga pričakuješ?
Ne.
Henri... Pravzaprav...
To je...
Kaj počneš tukaj?
Bosta delala?
Ja, samo malo. Pet minut potrebujeva.
Ne.
Ne bova delala.
Dobro.
Spentljala si se s stažistom?
Kako "nobel". - Ne, ne...
Spentljam se lahko, s komer hočem.
Nisem več stažist, sem pomočnik na prizorišču.
Oprosti, čestitam.
Nisi zapravljala časa. Kako ledeno.
Ti mi ne boš pridigal o empatiji.
Kaj sem naredil? - Še sprašuješ, kaj si naredil?
Ne razumeš, kako si nas zafrknil, ker nočeš nastopiti?
Ne razumem. - Ni ona tista, ki je sebična.
Ne vmešavaj se.
Večerjo sem skuhal.
Jejmo!
Pridita.
Jejmo, golobčka.
Lazanjo sem spekel.
Henri, mi poveš, kaj počneš?
Počutim se kot doma.
Pridi, greva drugam.
Ne, ne...
Tu je moj dom. Ostala bova tukaj.
Tudi ti sedi.
Lepo vaju je videti.
Ti dam krožnik? Si lačna?
Nisem, hvala.
In kako je kaj?
Sta se povaljala?
Sva se povaljala?
Ne govorite tako v srednji šoli?
Misliš, da si duhovit? Mladost ni nič žaljivega.
To ni žalitev, poklon je. - Ja? -Ja.
Občudujem te.
Otroci so prihodnost. Rešili bodo svet.
Ja, razumeva.
Lepo do tebe, hvala.
Ti pa boš snemal svoje bedaste filme.
Kaj? - Prosim, nehajta. To je res...
Vse to je preveč patetično.
Ne vem, ne vem.
Dovolj imam, sama se domenita.
Na njegovo raven me postavljaš?
Ja, na moji ravni si, na ravni strašne patetike.
Nisi ostal tam? - Sem, na kavču sem spal.
V Reimsu ni hotelov?
Ni jih veliko.
Raje začni znova, ta odnos ni zdrav.
To je lahko reči.
A imam prav.
Moje vloge še vedno ni dala drugemu.
Bi jo rad spet zase?
Tega nisem rekel.
Ne obremenjuj se.
Saj se ne.
Nočeš se odreči svojega mesta.
Zato ne moreš začeti znova.
In?
Kako prija.
Nora?
Se spomniš, ko smo se pogovarjali o skupinskem delu?
Kaj smo že rekli?
Da ekipa sprejema medosebne izzive
in jih spreminja v priložnosti, take stvari.
Ja, ja.
Premislila sem si. - Ja?
Če ne odstranimo usranega Yvanovega poda, bom odšla.
Kaj je s temi škornji?
Pa saj to je čista norost.
Ne dovolim, da nam kreten v vojaških hlačah vse pokvari.
Slišal sem te, Juliette.
Bomo imeli škornje začasno?
Naj bodo raje v drugi barvi?
Ne, naj ne bodo.
Vidiš, kaj prenašam?
Samo trenutek.
Yvan, bomo našli rešitev? - Ja.
No, dobro.
Začnemo?
Ne...
Pomenimo se.
Kaj je spet? - Žal mi je, Nora.
Nismo še vsi tukaj.
Kaj je to? Upor?
Ne... Počakajmo Nielsa.
Nisem prepričana, da se bo vrnil.
Prekleto, resno?
Najprej Henri, zdaj že Niels?
Nista mrtva, vse bo v redu.
Ne bo. - Ne moremo...
Česa ne morete?
Ustvariti nečesa dobrega.
Ustvariti nečesa dobrega?
Resno? Ne smete razmišljati tako.
Osredotočimo se na delo, na proces,
ne na rezultat. Zberite se.
Nimamo Ivanova, nimamo asistenta,
oder je drsališče.
Kostimi so dobri samo za cirkus.
Kakšni snobi ste.
Cirkus je nekaj fantastičnega.
Moj psihiater se strinja z mano.
Psihiater ti je svetoval,
da opusti predstavo?
Ne, smer je napačna.
Drvimo proti katastrofi.
Skrbi nas zate, ker te imamo radi. Razumeš?
Radi me imate?
Kaj imam jaz od tega?
Resno.
Ni treba, da me imate radi.
Pomagajte mi.
Bi radi, da priznam, da gre vse narobe, odkar je Henri odšel?
Da sem vse skvarila in da izgubljam nadzor?
Nimam zamisli, nimam volje.
Nobene težave ne znam več rešiti,
čeprav mi gre to sicer dobro od rok.
Težavo imamo? Pokličite Noro, rešila jo bo.
Pred mano je samo ta orjaški neuspeh.
Zadovoljni?
Nora?
Imaš trenutek?
Kaj pa je?
Tvoje delo mi je všeč in vem, da potrebuješ igralca.
Ne razumem.
Rad bi sodeloval s tabo.
Misliš, da te bom sprejela kar tako?
Ne, ne kar tako,
ampak upam, da se lahko vsaj pomeniva.
Ker lahko narediš tisoč sklec
in bi se radi vsi fotografirali s tabo?
Nihče ne more narediti tisoč sklec.
Zakaj pa?
Ker sem pripravljen.
Dramo znam na pamet in rad bi delal.
To je vse.
Vem, da sva si podobna.
Potem veliko veš.
Nekaj moram začutiti.
Tvegati.
Hiperaktiven si, kar pa ni moja težava.
Treniraj CrossFit ali pa boksaj.
Boksam že zdaj.
Poskusi LSD. - Prav, če hočeš.
Samo sprejmi me na avdicijo.
Čemu?
Predstava odpade.
Hvala, izgubila sem ključ.
Je vse v redu?
Ja.
Je François tukaj? Ne oglasi se.
Ne, ne...
Ni se mi oglasil.
Ja?
Dobro. Pa kaj popijva.
Kaj takega.
Od vseh skupin, kar jih je, ima po eno ploščo.
Morda jih zbira za marsovce.
Kaj? - Ker pridejo iz svojih kapsul
in spoznavajo življenje na Zemlji.
Crknjen sem.
Samota zna biti naporna.
Te to žalosti?
Trudim se, da bi me.
Odhajaš v puščavo in premlevaš o tem.
Ko bi vsaj. Ne, s psihiatrom se pogovarjam.
Da bi razumela.
In se ti kaj svita?
Moj nenasitni narcisizem je kriv.
In smrt mame, ko sem imela šest let.
Najbrž bo kriva smrt tvoje mame.
Lahko nekaj vprašam?
Nič ne skrivam.
Kaj natančno sta ti in François?
To te grize?
Imaš pa rad trače.
Priznaj, da sta skrivnostna.
Kaj naj ti rečem?
François je kot sonce.
Lahko uživamo v njegovem sijaju, več pa ne moremo pričakovati.
Nikoli ne bo nikomur pripadal.
Tudi jaz sem tak.
Nikomur več ne pripadam.
Te to skrbi?
Malo.
Pa imate, mater!
Jebela.
Kaj pa se je zgodilo tukaj?
Vem, da je videti strašno, a ni tako hudo.
Kup zamisli sem imela.
Nekakšno razodetje. Vse se vrti okrog kompozicije,
dekompozicije, rekompozicije.
Vse sem morala uničiti, da mi je kapnilo.
Vem, grozen nered imamo,
ampak tukaj nismo zaradi lepote.
Nekaj resničnega iščemo.
Oddaljili smo se od bistva, vseeno nam je bilo.
In kakšen je načrt?
Drevo.
Kaj to pomeni?
Drevo je boljše od poda.
Se vam ne zdi?
Ne vem. Težko primerjam.
In Ivanov? - Ti si Ivanov.
Prav imaš.
Vseeno nam manjka en igralec.
Naj se predstavim. Sem Henri.
Imam trid... 26 let. - Dobro.
Povej, ko boš pripravljen.
Hčerko imam.
V Marseillu živi z mamo.
In imam...
Vozil naj bi.
Prizor se odvija v avtu.
Za volanom si. - Prav.
Tako, ja.
Hčerko imam.
V Marseillu živ z mamo.
Zavij v levo. - Varčujem denar...
V levo. - Varčujem denar...
Ne pozabi smernika. - Da se jima bom pridružil.
Oprostita.
Da se jima bom poskusil pridružiti.
Brez zvokov.
Vključi se v promet.
Počakaj...
Kako menjaš...
Imaš vozniško, Thierry?
Mi poiščeš kaj drugega? Res potrebujem delo.
Naj razmislim.
Mogoče spet kakšno predstavo.
Imam vlogo tipa, ki pusti vse za sabo
in kolesari po Franciji.
Kolo znaš voziti?
Včasih se vprašam, za kaj me imaš.
Počakaj, pokličem.
Nanette, je vse v redu.
Nora se ne oglasi.
Kako lahko pomagam?
Vedno ista zgodba. Ko ima vaje, sem zanjo mrtva.
Kaj ima raje? Babico ali predstavo?
Komaj sem ga ujel.
Je vse v redu?
Ja.
Občutek imam, da sem v vagonu izpred šestih mesecev.
Tako sem se počutil, ko me je poklicala tvoja babica.
Nanette je klicala?
Zakaj? - Nisi ji povedala, da si me zapustila.
Nisem jaz zapustila tebe.
No, pretvarjal sem se, da me nisi.
Rekel sem si, da bom šel na zabavo,
da ti ne bo treba iskati izgovorov.
Lahko pa na naslednji postaji izstopim.
Ni treba.
Zelo si prijazen.
Nisem pri volji za družinska zaslišanja.
Veš, da živim za to, da se žrtvujem.
Kako si skromen.
Nanette obožujem.
Resno.
Tako zelo?
Samo zaradi nje sem bil ta zadnja leta s tabo.
Tako jo imam rad.
Meni je najljubša prav ona.
Bo šlo?
Ja, zakaj?
Občutek imam, da ti je neprijetno.
Ni.
Znam igrati popolnega fanta.
Zakaj popolnega?
Opazili bodo razliko.
Zelo duhovito.
Tukaj morava oba nastopati.
Čudno je, ker se me še sploh nisi dotaknil.
Bi rada, da se te dotaknem?
Ja.
Takole?
Zelo si dostojen.
Takole?
Ne bom te otipaval.
Se bojiš?
Ne, spoštujem te.
In lahko bi bruhnila v smeh.
Zakaj? - Brez razloga.
Znal sem te nasmejati.
Ne spomnim se.
Takole.
Za počit si.
Pozabil sem, kako glasna je postelja.
Prav imaš, dajva...
Tule je še bolj glasno.
Hudiča.
Naj pogledam.
Kje je?
To pa ni prav. Ni pošteno.
Boš že videl.
Dobro jutro. - Dobro jutro.
Dobro jutro.
Vse v redu? - Ja.
Se bova pobotala?
Lahko bi se.
To je samo predlog.
Predlog.
Ja.
Te kdo čaka?
Ti?
Otroka. - Ja?
Kako napreduje Ivanov?
Napreduje.
In pika?
Kaj? - Nič mi ne poveš.
Kot bi ti hotela izpuliti zobe.
Nehaj, Nanette.
Veliko ti povem,
saj sva se pogovarjali.
Zanima me, kako ti gre.
Predstava bo povsem drugačna, kot sem si zamislila.
Kako drugačna?
No, Henri ne bo sodeloval.
Ne? - Ne sodeluje. -Ne!
Saj je vseeno. - Dogovarjava se še.
Kaj si naredil? Te je nagnala? - Nič nisem naredil.
Hotel je početi nekaj novega. - Pomeniva se o tem.
Saj je bolje tako.
Resno. Tudi jaz sem potrebovala spremembo.
Kakšno?
Vloge sem prerazporedila.
Novega igralca imam. - Katerega?
Saj veš.
Ne vem. - Françoisa.
Françoisa Cluzeta?
Ne vem.
Meni je všeč.
Kaj? Nisi vedel?
Mislila sem, da ti bo povedal.
Ne, ni mi.
Oprosti. Mislila sem, da veš.
Ne... To je super. Res.
Res?
Vsekakor.
Kaj boš s torbo?
Odhajam.
Si se me naveličal? - Nehaj.
Vem za Noro.
Pazi, zveni zavajajoče.
Se lahko pomeniva o tem? - Nimam kaj reči.
Jaz sem v predstavi, ki si jo zapustil,
ti pa si v mojem filmu.
Napredujeva.
Se poslušaš, hudiča?
Ne, ne napredujeva.
Vedel si, da se bom razjezil.
Pa ti je vseeno. Počneš, kar hočeš. Na nikogar se ne oziraš.
Se nisi naveličal obtoževati drugih za svoje težave?
Prevzemi odgovornost.
Razmisli...
Tvoje napake so te pripeljale sem.
Res je, a ne bo nič bolje, če bom ostal tukaj.
Nehvaležna mevža si.
Povabil sem te sem, ti pa se takole zahvaljuješ?
Nisem vedel, da ima vabilo ceno.
Tega nisem rekel.
Razumem, ne skrbi.
Vztrajal sem, naj ti dajo vlogo.
Ne pozabi tega v svojem novem igralskem življenju.
Cenim, kar si naredil zame,
a bodiva stvarna.
Vzameš več, kot daš.
Prav, pa se poberi.
Saša, ne moreva.
Noro vas ljubim. - Ne moreva.
Brez vas... - Ne moreva, nikakor.
Brez vas življenje nima ne smisla ne radosti.
Že ko sem bil majhen otrok,
sem vas ljubil.
Dobro, nadaljuj.
Že od malega sem vas ljubil.
Vašo dušo.
Ljubim vas, Nikolaj Aleksejevič.
Za vas bi...
Ponovi: "Ne moreva".
Ne moreva, ne moreva.
Prostor med vama je nevaren, težko ga prečkata.
Ne moreva.
Vam želim slediti kamorkoli. - Ne moreva.
Hitreje, zaboga. - Ne moreva.
Duši me.
Da bi začela od začetka?
Sreča, mladost, svežina.
To pomeni živeti.
Začeti znova. - Ja.
Zdaj je bilo bolje. - Malo manj spolzko.
Lepo. - O sceni govorim.
Kaj meniš?
Malo bolj naravno je bilo, ampak jaz sem zamujala.
Tvoj prihod bomo rezali.
Kako? - No...
Zanima me, kako bi bilo, če bi bila ves čas tam.
In poskusi kaj drugega kot krik.
Z njim je prizor preveč banalen.
Prav.
Spiš?
Osredotočam se.
Pokaži roko.
In? Boš šel?
Kam?
Na predstavo.
Kakšno?
Nehaj.
Si jo videla?
Ja.
François me je povabil.
Kakšna je bila?
Pojdi in si jo oglej.
Motim?
Ne, končala sva.
Si mi hotel kaj reči?
Ne, ne, nič.
Ko režiser govori z igralcem, mu dajo mir.
Pretvarjaš se, da govoriš z mano? -Ne.
Malo počivam, če dovoliš.
Dovolim.
Ko si že tukaj... Hvala za zaupanje.
Ti si trenutno v jarku.
Ja, a z razlogom.
Ti pa veš, kam greš,
in to me navdihuje.
Glede na to, da bomo kmalu končali,
ti lahko nekaj povem.
Ampak naj ostane med nama. - Seveda.
Ne sanja se mi, kam grem.
Resno? - Ja.
In nisem edini.
Nihče ne ve, kaj počne,
le da si tega nihče ne upa povedati.
Nehaj, navdih si.
Kajpak.
Saj, kup zamisli imam.
Z ene na drugo skačem, ampak na koncu...
Bomo videli, kaj se bo zgodilo.
Ne vem.
Ne govori tega.
Zakaj ne? - Kup razlogov imam.
Vznemirja me.
Ne, ravno nasprotno.
Ko sprejmeš negotovost in se zares osvobodiš,
postane vse mogoče.
Samo tako lahko ustvariš kaj resnično zanimivega.
Vseeno mora obstajati kaj,
v kar smo povsem prepričani.
Seveda, Bog je mrtev.
Sonce bo eksplodiralo.
Ampak dotlej je vse mogoče.
Dobesedno vse.
Nathan, pripravljeni smo. - Ja? Dobro.
Razmisli o tem za svoj prizor.
Dan. Hvala. - Pazite, drsi.
Lahko sedem sem?
Dober dan.
Akcija!
Ste celi?
Raje se ne premikajte, poškodovani ste.
Res, raje lezite.
Veste, kako vam je ime?
Gospod, je vse v redu?
Ja.
Naprej moram.
Rez.
Henri, dobro je, samo gledati bi moral v drugo smer.
Oprosti.
Odličen si bil.
Prizor je kratek.
Čudno, ker...
Mislila sem, da te kot igralca poznam od znotraj in zunaj.
Pa te še nisem videla takega.
Pod tujo režijo? - Ja, še to.
Zakaj si prišla?
Če ti pravim, da me je povabila Lou.
Ampak zakaj?
Kaj bi rada?
Nocoj imamo zadnjo predstavo
in res si želim, da bi prišel.
Postavila si jo brez mene. Ne moreva dalje?
Si prepričan?
Prav.
Oprosti, izmučena sem
in ne razmišljam jasno.
Grem, čakajo me.
Kje je?
Odšla je.
Kaj bi naredila ti? - Jaz?
Pravzaprav isto kot ti.
V tem je težava.
Enak neprebojni jopič nosiva.
Oba se skrivava.
Nisva previdna,
mevži sva.
In preveč ponosna.
Kaj takega.
Zakaj potem nisem zahtevala več od Françoisa?
Niti poskusila nisem, kar je bedasto.
Včasih moraš izdati, kar imaš, da ustvariš nekaj novega.
Ne spremenimo se. Zaljubimo se, prekinemo in ponovimo.
Ne glej me tako. - Kako?
Slišim tvoje misli. Vsiljive so.
Namenoma.
Daj...
Svoj neprebojni jopič mi daj,
da ga pospravim.
Oprosti, je tu še kakšen avto?
Ne, počakati moraš.
Henri.
Prišel si.
Kaj počneš tukaj?
Predstava se začenja.
Prav imaš.
Kaj je bilo to?
Kdo je to naredil?
Dokler ga ne najdem ali pa mi kdo ne pove...
To postaja resno.
Neki fetišist me napada.
Noge gor, prosim.
Dobro...
Tako ne gre več.
Ne bomo začeli, dokler ne odkrijem...
Ti si bil.
Norec.
Morala bi vedeti. - Je že v redu.
V miru berem, ti pa gnjaviš
in mi packaš kostum.
Nimaš pametnejšega dela?
Bi bila žalostna, če bi umrl?
Kakšno vprašanje pa je to?
Povej, ali bi bila žalostna.
Žalostno je, Borkin, da zaudarjaš po vodki.
Ogabno, ti povem.
Za nekatere je ljubezen nepomembna.
Klepet z ljubljeno osebo,
sprehod po vrtu,
par solz na njenem grobu... To je vse.
Zame pa je ljubezen
vse na svetu.
Ljubim te.
In to pomeni, da hočem pregnati tvojo žalost.
S tabo grem na konec sveta.
Vzpni se na goro, pa ti sledim.
Spusti se v prepad in bom tam s tabo.
V kakšno veselje mi je bilo
prepisovati tvoje papirje vso noč,
bdeti nad tabo, da te ne bi kdo prebudil,
s tabo premagovati stotine kilometrov.
Spomnim se dne,
ko si prišla k nam.
Za čas žetve, vsa prašna.
Prosila si pijačo, šel sem po vodo
in te potem našel, ko si zaspala na fotelju.
Spala si 12 ur brez prestanka.
Bdel sem nad tabo, da te ne bi budili.
Občutek je bil prekrasen.
Več truda, ko zahteva ljubezen,
toliko lepša je,
toliko močneje jo čutimo.
In?
Najboljša predstava doslej.
Vem.
Skromna, kot vedno.
Takoj se vrnem.
Kje sem?
Za Ernesta in Josepha
MEDIATRANSLATIONS