Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Stanite. Tu ćemo stati.
To još uvek nije to.
Šta je sad?
Ne ljuti se, samo radimo.
Ne ljutim se, samo smo deset puta to ponovili.
Nisam ja kriva što ne možeš da je poljubiš.
Treba stvarno da je poljubiš.
Moje usne su bile na njenim.
Ali problem je u značenju iza toga.
Želite da pobegnete zajedno,
jer želite da uništite ono što ste izgradili i krenete iznova.
Mora da bude divlje, slobodno.
Intenzivnije? -Da, intenzivnije, tako je.
Više...
Nešto stvarno!
Tehnički gledano, više otvorite usta,
više radite usnama, neka bude manje strukturirano.
Nestrukturirani pokreti usnama. -Dobro, idemo.
Recite mi iskreno,
šta vas je navelo da se udate za tog čoveka?
Izvanredan je.
Ne lažite.
To još uvek nije to. -Dosta!
Onda ti to obavi. -Dobro.
Dobro... Oprosti.
Ja ću biti ti, a on će biti ti, u redu?
Ne lažite.
Dobro, mislim...
Tako nekako. -Da, nije loše.
Osetio si? -Da.
Naredna scena?
Definitivno.
Za narednu scenu, mislila sam da bismo svi mogli...
Nora!
Video si Noru?
Gde je Nora? -Ne znam.
Gde sam?
IZA KULISA LJUBAVI
Ivanov je depresivan lik.
Depresija stvara taj osećaj odvojenosti
s previše razvijenim superegom.
To me podsetilo na Martija Makflaja u "Povratku u budućnost II".
Jer on se vrati
i vidi sebe kako deluje.
Osim toga, citiraću Vitgenštajna o kojem smo govorili:
"Granice mog jezika jesu granice mog sveta."
Dakle, tu se susrećemo.
Marti Makflaj i Vitgenštajn.
Tu možemo da stanemo.
Premijera je ubrzo, ali biće predivno.
Hvala vam. -Hvala.
Baš zanimljivo.
Imaš trenutak? -Da.
Razmislila si o parketu?
Parket je prelep,
ali preskup.
Preskup? -Da.
Biće vrhunac predstave!
Dame i gospodo, uskoro stižemo na stanicu Pari Est,
poslednju stanicu voza.
Anri!
Ovo je važno. Dobro sam se naradio da sredim audiciju.
Čitav Pariz želi da upadne. -Da?
Da, Noemin prvi film bio je neverovatan,
uverljiv, odlične recenzije.
A tu je i Fransoa Gracijani. Svi su mu filmovi hitovi.
Upravo sam ga video na plakatu.
Da, svuda je. U tvom kraju nema interneta?
Šalu na stranu, možda bude još audicija,
ali ne toliko.
Bez brige, motivisan sam.
Da, ali svi su motivisani.
Teže je probiti se kasnije u životu.
Kasnije u životu? Ne preteruj.
Zbog društvenih mreža, tridesete su nove pedesete.
Da. -Šta da onda radim?
Rekao sam im da imaš 26 godina.
Šališ se?
Ne, to ništa ne menja.
Zašto si onda to rekao?
U čemu je problem?
Ne znam da lažem.
Glumac si, podsećam te.
Fransoa glumi sociologa koji ostaje bez prihoda.
I kako bi se snašao,
pljačka s najboljim prijateljem.
Komedija? -Između ostalog.
Tematika je socijalna, pustolovna, o prijateljstvu.
Da, i što je vrlo važno,
uzdižemo likove da naglasimo njihovu pustolovnu stranu.
Grožđe? -Vidiš?
Ne, hvala.
Počinjemo realistički. -Probaj.
Film je kritika sistema,
ali onda mora da se pojača.
Ukusno je.
I likovi na kraju pronađu nešto više od novca.
Nešto neopipljivo i transcendentno.
Shvataš? -Sklonost riziku?
Podseća te na nešto? -Pogledaj me.
Pustolovina mi je u krvi.
Dugo se poznajete? -Da.
Ovo nam je drugi zajednički film.
Oduševili su me njeni kratki filmovi.
Svašta. -Morao sam da sarađujem s tobom.
Fransoa čita ljude,
vidi njihov potencijal.
Da počnem da snimam? -Može.
Pročitala sam tvoju biografiju.
Imaš puno pozorišnog iskustva za 26-godišnjaka.
Da, zato što...
Počeo sam mlad.
Na faksu smo osnovali trupu
i izvodili sve predstave zajedno.
Sve sam ih gledao.
Molim?
Sjajne su mi sve tvoje predstave s Norom Kerber.
Bile su sjajne.
Hvala.
Možemo da počnemo?
Da, oprosti.
Predstaviću se. Zovem se Anri.
Tvoji su voleli Balavoana?
Imali su njegove slike svuda.
Moji prijatelji su mislili da je to moja tetka.
Da?
U potpunosti.
Znam. Dogovorimo to, pa ćemo razgovarati.
Čujemo se uskoro. Zdravo.
To je bila Noemi. Oduševio si ih.
Sigurno? -Da, zašto?
Nisam imao takav utisak.
Prestani, bio si joj sjajan i želi da sarađuje s tobom.
Šta to želiš da mi kažeš?
Dobio si ulogu!
Ponosim se tobom.
Nisam ništa učinio.
U tome si najbolji.
Reci Nori!
Da, znalo je da bude i koreografije.
Koreografije? -Nekakve koreografije.
Mislim da sam gledao reportažu o tome.
To je rvačka borilačka veština.
Simbolična je, estetska,
politička i...
Šta?
Rekla si politička.
Obuća je svakako politička.
Nije. -Jeste.
Ali ljudi biraju obuću i time nešto poručuju.
Videla si nekad obuću da glasa?
Ne, ali odevna kombinacija je politička.
Od 6. do 12. godine si sve odradila? -Nikako.
Do svoje 13. -To si radila šest meseci.
Pogledaj ovo.
Donela si ih?
Do đavola, oprosti.
Računar ti je u redu? -Mislim da jeste.
Idi ako treba da radiš.
Zar nije trebalo nešto da mi kažeš?
Nema veze, to može da pričeka.
Dobro, sad mi je lakše.
Hvala.
Idemo? -Da.
Do đavola!
Šta? Šta je bilo?
Znam.
Oprosti, sećaš se
kako si zapeo na kraju drugog čina?
Mislim da imam rešenje.
Sad radiš? -Čekaj, moram ovo da zapišem da ne zaboravim.
Sećaš se da sam bio na audiciji za jedan film?
Da. -Dobio sam ulogu.
Ozbiljno?
Da, ozbiljno.
Kad je to?
Počinje odmah.
Ali kako?
Radimo na predstavi.
Ivanov je u svakoj sceni. Šta ćemo?
Ne veruješ li u multitasking?
Nisam nikad bio u filmu, voleo bih da pokušam.
Ne bih bio prvi koji radi na predstavi i filmu istovremeno.
Koji bi prvi to dobro odradio, možda.
Biće sve u redu, veruj mi.
Imaš novi scenario?
Nemam.
Daćemo ti.
Mikaele, možeš li da nađeš Anriju najnoviji scenario?
Nije bitno za danas.
Promenila sam završetak, bio je previše...
Direktan.
Reći ćeš mi šta misliš? -Naravno.
Dnevna soba, tu je i Fransoa.
Sviđa ti se? -Sjajno izgleda.
Ne znam baš za onaj kauč.
Zašto? U čemu je problem?
Samo mu nešto nedostaje, shvataš?
Da, vidim.
Duša?
Da, ili par jastuka.
Pet minuta.
Moramo da idemo.
Danas smo u gužvi, žao mi je.
Izmenili su raspored, haos je.
Moraćemo da počnemo odmah.
Nećeš imati vremena za odmor.
Odmorio sam se u vozu.
Da donesem čaše?
Ne, boce su u redu.
Odlično. Presvuci se.
I počinjemo, može? -Da.
Vidimo se ubrzo.
Kako je?
Dobro došao, druže!
Upoznao si ekipu? -Da, deo.
Svi su stvarno sjajni, osim Lu.
Prestani! -Zdravo.
Ovo je Anri. Odličan glumac.
Dobro došao, Anri, odlični glumče!
Evo tvog kostima, možeš tamo da se presvučeš.
Hvala.
Veoma profesionalno.
Bože, prestani da smetaš.
Požuri, dođi.
Ne brini se, Anri.
Kad svi kasne, to znači da niko ne kasni.
Idemo na piće večeras?
Ne mogu, moram da stignem na voz.
Da, tvoja proba.
Koja predstava?
Ivanov.
Obožavam tu predstavu! - Nisam je gledala.
Pokušao sam da te odvedem.
U redu, idemo da gledamo Anrija.
Dobro.
Spremni? -Spremni.
Hvala.
Policija, stani!
Stani!
Zašto je tako spor?
Do đavola.
Dobro, rez!
Rez.
Završavamo.
Scena 27C, 6. pokušaj, završavamo.
Dakle...
Nije uverljivo. Preblizu ste.
Znamo, ali on je prespor.
Anri, možemo da zatresemo kamerom,
ali nam treba malo više brzine.
Kao da treniraju za Olimpijske igre,
trče kao ludi.
Oprosti, neću da menjam scenario tako da završiš u zatvoru.
Naravno da ne. -Dakle, slažemo se.
Uglavnom, verujem u tebe. -Dobro.
Idemo. Možeš ti to.
Policija!
S ogledalom? Pravim ogledalom?
Da se dočara kukavičluk lika.
Tišina na setu.
Pustimo zvuk. Puštamo.
Znaš da ne možemo da vežbamo bez tebe.
Znam, ali bio sam na setu zbog jedne važne scene.
Dobro, nema problema.
Vidimo se sutra onda?
Da i bez brige, nadoknadićemo izgubljeno vreme.
Da.
Mogao bih satima da radim i razmišljam,
a da ne osetim umor.
"Ali sada ne radim ništa."
Do đavola.
Mogao bih satima da radim i razmišljam, a da ne osetim umor,
ali sada ne radim ništa.
Ne razmišljam ni o čemu.
Savest me peče.
Iscrpljen sam telom i umom.
Osećam strašnu krivicu.
"Ali ne mogu..."
Ali ne mogu da shvatim zašto.
Muka mi je od moje kuće.
Gora je od zatvora.
"Ne mogu da podnesem društvo svoje supruge."
Jebem ti, ovo je užasno!
Ta scena je dosadna, ne teče.
Sve su ovo vreme i trud bili uzalud?
Moramo da prihvatimo činjenice.
Imam ideju.
Šta? -Dođi. Pokazaću ti.
Rez!
Rez, hvala.
Odlično, Fransoa.
Anri, vrlo je važno
ustati kad je kamera pored tebe.
Ali ne vidim je.
Ne gledaš je, ali je vidiš.
Koristi periferni vid.
Na primer, sad te gledam. -Da?
Ali znam kad će Pjer podići ruku.
Pjere, podigni ruku.
Eto, videla sam je.
I sad sam je videla. Vidiš?
Shvatio si? -Dobro.
Sigurno? Važno je. -Jesam.
Ponestaće nam pice.
U redu je, uspećemo.
Imamo za šest pokušaja. -To je dovoljno.
Anri, slušaš li? -Da.
Ne zaboravi ko je tvoj lik.
Marko je pravo sunašce.
Otelovljenje topline. -Znam.
Naručiću još pice.
Ne, mogu ja to.
Anri, usredsredi se. Želim živahnost, entuzijazam, radost, euforiju.
Slušaš li me, Anri? Slušaš li me?
Da, jebote! Shvatio sam!
Oprosti.
Saberi se i usredsredi se.
Svi tebe čekamo.
Ovo nije predstava tvoje devojke.
Biće dobro.
Viče svoje rečenice, posebno kad kaže:
"Voleti, prestati voleti..."
I uskoči u auto
i tamo održi intimniji govor.
Volela bih to da probamo u autu, da vidim kako će se sve odviti s Anrijem.
Anri, šta ti misliš?
Anri!
Zaspao je?
Čekaj, ozbiljno?
Anri!
Šta? -Stigli smo.
Hoće li tvoja baka doći po nas na stanicu?
Nemam pojma.
Ljutiš se?
Ne, odlično sam.
Naredna stanica je Šarlvil Mezijer.
Ne izusti ni glasa, princezo.
U nevolji smo, princezo. U nevolji smo.
Trebalo je da idemo drugim putem.
Zašto? Opasno je?
Jesi li blesava? Čarobnjak Babibel živi u ovoj šumi.
Ne, ovo je šuma Vensen! Na sigurnom smo.
Babibele! Babibele!
Probudićeš ga. Nanjušiće tvoja smrdljiva stopala!
Čuješ li to?
Šta to čujem?
Babibel!
Na mom ste terenu.
Poješću vas!
Progutaću vas!
Trčite koliko vas noge nose!
Drhtite,
bedna dečice.
Ja sam gospodar ove čarobne šume
u kojoj volim da se izležavam
i proždirem malu decu
dok pevam svoje omiljene pesme.
Oprostite.
Ne znam kako ću vas pojesti, možda s malo lisnatog testa,
malo zaprške i pavlake
ili s belim sosom.
Anri je sve bolji.
Ovo nije bilo u planu.
Do đavola.
Anri je rekao "do đavola"!
Do đavola, do đavola...
Baš je detinjast! -Bravo!
Nije trebalo da me voziš, nisam mnogo popila.
Pomešala si svoju decu.
Šta ja tu mogu kad tvoja majka i njena sestra liče?
Šta se upravo dogodilo s tvojim rodjakama i rodjacima?
Kako to misliš?
Bili su savršeni. -Kako da ne!
Jesu. -Svi su umirali od smeha.
Trebalo bi češće da dobijam batine.
Ipak, bio si malo čudan.
Molim? -Zar nisi?
Moraš da se suzdržavaš pred kamerom,
pa se razviju loše navike.
Bez uvrede.
Jedva čekam da vidim tvog Ivanova.
Hvala, Nanet, ali trenutno nema predstave.
Zašto se ne vratite na to?
Dobro pitanje. Svi bi trebalo da se vratimo na to.
Kome ti to?
Meni sigurno ne.
Kako me nerviraš kada to radiš.
Šta?
Misliš da kontrolišeš svoje emocije,
ali ne kontrolišeš.
Ima pravo.
Izbaci to iz sebe, dušo. To je zdravo.
Dobro sam, Nanet.
"Dobro sam, Nanet."
Zapisali ste datum moje rođendanske zabave?
Da. -Možeš da računaš na nas.
Možemo da računamo na tebe?
U čemu je problem? -Kako me nerviraš!
Jebem ti!
Ovaj pojas je samo za ukras?
Koji ti je đavo? Smiri se.
Smirena sam.
Kuda ideš?
Zašto radimo ovu predstavu?
Kako to misliš?
Zato što ne možemo ništa drugo?
Moramo da plaćamo račune?
Prestani. -Da otplatimo kredite?
Da nastupamo u prestižnim dvoranama?
Da napravimo nešto jedinstveno!
Upravo tako.
Nešto jedinstveno što odražava ko smo.
Da pokažemo našu povezanost. To je od početka.
Inače, niko ništa neće osetiti. Predstave su besmislene.
Slažem se s tobom.
Dakle? Premijera je za dva meseca.
Svi nas čekaju. Radim 18 sati dnevno, imam 12.000 pitanja
produkcije, tehnike, osiguranja i PR-a.
I zapravo volim sve to da radim.
Samo bih volela da te vidim u pozorištu kad dođem.
Samo to, ali ne.
I kad napokon dođeš,
još uvek nisi prisutan.
Izmišljaš izgovore, uvek su svi drugi krivi.
Misliš da je meni lako?
Vidiš da se mučim.
Ne spavam, uvek sam u vozu.
Ali ti si to izabrao.
Sam si se uvalio u to.
Ne slušaš me. U svom si svetu.
Rekao si da ćeš moći to.
Dajem sve od sebe! -To nije dovoljno.
Zaslužujemo bolje.
I evo vidiš,
opet sam ja ta koja viče kako bismo nešto postigli.
Uvek ja oživljavam i podržavam ekipu.
Ali ko mene podržava?
Niko.
Imaš pravo.
Mislio sam da ima mesta za promenu.
Ali očigledno sam pogrešio.
I šta će oni učiniti?
Ko?
Filmska ekipa.
Ako odeš, šta će učiniti?
Neću odustati od filma.
Važan mi je.
Napuštaš me?
Ne, napuštam predstavu.
Zar to nije isto?
Trebalo je ovo odavno da predvidim.
Šta?
Da ćeš postati ono što smo se zakleli da nikada nećemo postati.
Šta tačno?
Oportunista.
Sam si rekao, mesecima ulažemo minimalan napor.
Nisam to rekao.
Nismo na istoj talasnoj dužini, više nismo zaljubljeni.
Jedno smo uz drugo,
ali nismo ni to.
Samo imam novi san.
Moj je, nije naš, a ti to ne možeš da podneseš.
Ne mogu čitav život da glumim u tvojim predstavama, Nora!
Moraš to da prihvatiš.
Daj, otvori! Otvori!
Otvori vrata!
Dobro si?
Da.
Sigurno? -U potpunosti.
Šta radiš?
Opet pušiš?
I Nora i ja smo prestali.
Ali sada sam slobodan.
Vidim. Veoma inspirativno.
Neću da lažem,
ovo neće biti lak prelaz.
Ali biće to sjajna prilika.
Jedno poglavlje se završava, drugo počinje.
Ipak, nemoj da skočiš s balkona. Susedi me ionako već mrze.
Kasnim.
Nećemo večerati? -Ne. Imam projekciju.
Vidimo se onda. -Zdravo.
Kako ćemo postaviti Ivanova bez Ivanova?
Naći ćemo boljeg Ivanova.
Imaš li nekoga na umu?
Da.
Nils i ja radimo na tome.
Da? Koga biste hteli?
Ne mogu baš mnogo da ti kažem.
Reci mi jedno ime.
Tibo Galeb.
Tibo Galeb? -Između ostalih.
Gde je glumio?
U Galebu.
Ne brinite se, naći ćemo drugog glumca.
Imajte malo poverenja u nas.
Nije stvar u poverenju.
Nego u čemu? -Šta ćemo dotad? Da vežbamo jogu?
Do tada, nastavićemo s probama. Tu smo.
Anri je bio u svakoj sceni.
Baš sam razmišljala o tome
i najbolje rešenje je da Ester
govori njegov tekst u međuvremenu.
Tako je.
Ja? -Da.
Šališ se?
Zašto ne?
Već imam ulogu. -Da.
Možemo da stavimo Anine scene na čekanje.
Čekaj, znaš da je
uloga Ane vrlo emotivna.
Neka Nils to učini.
Ne, nisam glumac.
Vidi se da nisi.
Svi treba da doprinesu.
Samo tražim uslugu. Svima treba tvoja pomoć.
Samo na nekoliko dana? -Da.
Naredne sedmice ćemo to srediti.
U redu, postavljeno je.
Sjajno.
Već imamo dobre vesti.
Pripremite se, nećete verovati svojim očima.
Predivno je.
Mogu li? -Slobodno, prijatelju.
Dobro si? -Dobro sam.
U šta si stao? Vrlo je krhko.
Do đavola. -Evo.
To je klizalište!
Ne možemo to da koristimo. - Ne preterujte, u redu je.
Da. Naći ćemo rešenje.
Kopačke? -Da, treba nam odgovarajuća obuća.
Niko mi neće dirati cipele.
Pokušaj jednom bez štikli.
Videćeš gde će moje štikle završiti!
Nora, Žilijet mi preti.
"Nora!"
Ozbiljno, prestanite.
Kako si mogao da napraviš pod na kojem ne možemo da stojimo?
Dosta, smirite se!
Prvo, pod je predivan.
To je najvažnije.
Hvala.
Ništa nikad ne funkcioniše savršeno iz prvog pokušaja.
Zato radimo s ovim materijalom.
Pozabavićemo se podom.
Pokušajmo s drugom scenom.
Davide,
izvoli. Idemo.
Molim te.
Volim vas svim srcem.
Kako je bilo?
Hladno.
Znaš kako ljudi imaju dobru i lošu stranu?
Na snimcima se tvoje ne vide.
Obe strane su mi loše?
Ti imaš tužnu i srećnu stranu.
U tome je tvoja složenost.
Jesi li srećan?
U životu generalno?
Mislio sam na snimanje, ali dobro.
Zašto? Noemi je nešto rekla?
Ne, ali izgledaš kao da ćeš okončati sa svima.
Bez brige. Ovo ti je prvo snimanje, pronalaziš se.
I dobro se nosiš s tim.
Samo si ljubazan.
Instinkti su ti dobri, veruj mi.
Stvoren si za ovo.
Nora me ostavila.
Oprosti, nisam znao. -Nije...
Takav je život.
Ništa strašno.
Gde odsedaš?
Spavam na kauču svog agenta.
Nije sjajno, ali je privremeno.
Budi kod mene.
Ozbiljno, imam krevet za goste.
Nisam mislio...
Znam, ali imam mesta.
Bilo bi sjajno, dođi.
Znam kroz šta prolaziš.
Nisi sam.
Zdravo.
Samo tako upadate?
Dao si mi ključ.
Za hitne slučajeve.
Hitno nam treba piće.
Ideš?
Francuska te traži.
Nije uzbudljivo razgovarati s ljudima koji su ostavljeni.
Tako je repetitivno.
Meni je to sjajno.
Tuđe boli su u srcu intrigantne.
Da? -Više nego moje.
Smešno je to.
Da su moje boli jadne? -Ne... Ne, ne.
Izraz bol u srcu.
Nisam znao da patim od toga,
ali patim.
Pa, to je kliše.
Ti si sofisticiraniji, Anri, odlični glumče.
Misliš?
Apsolutno. Tvoja snobovska strana koja voli pozorište.
A šta tebe rastužuje?
Više ništa.
Nosim oklop.
Evo.
Opipaj.
Moj neprobojni prsluk.
Idemo. -Kuda?
Prozor, kao u filmu.
Ali ovo je stvarnost.
Stvarnost ne postoji, mi pišemo svoju priču.
Ali u baru je bilo dobro.
Nikad ga više nećemo videti.
Daću ti podsticaj.
Dođi.
Ovako?
Jednu ovde, drugu na moje rame.
Da li je neko za kupanje?
Prvo pozdravimo ljude.
Zove se Alpijanista.
Alpinista? -Ne, Alpijanista.
Pijanista je doživeo nesreću na planinarenju.
Loš naslov? -Kao tipografska greška.
Da. Jadno je. Treba nam novi naslov.
Tvoj sledeći film? - Da, ali tu je i obrt.
Ja režiram.
Ma daj!
Pravo je vreme za to.
Penješ li se?
Po stenama?
Iskreno, ne.
Pokušao sam i povredio sam prste.
Znaš osnove.
Želiš na audiciju?
Za koju ulogu?
Glavnu, alpijanista.
Prestani.
Ne sviđa ti se?
Nije to, nego...
Ti bi to trebalo da radiš.
Imam šest filmova u pripremi.
Ljudi će me se zasititi.
Nisam poznat.
Možeš nešto da dobiješ kao taj lik!
Znaš šta? Prvo pročitaj scenario.
Ako ti se sviđa, razgovaraćemo. -U redu.
Dogovoreno? -Dogovoreno.
Odmah se vraćam.
Anri, odlični glumče, našla sam šamana.
Malo govori, ali ima sve.
Šta ti treba, prijatelju?
Nora.
Tu ne mogu da ti pomognem.
Ali imam MDMA.
Rez! Imam šta mi treba. Ovo je sjajno.
Ovo je bila Anrijeva poslednja scena!
Bravo!
Uspeo si! Vibriraš, bio si sjajan.
Nadmašio si moja očekivanja.
Ovaj film je pre svega priča o prijateljstvu
i ti si mi pomogao da to shvatim.
Hvala ti.
Bravo.
Hvala, hvala.
Šta radiš ovde?
Kako si me prepao!
Dobro si?
Povratiću.
Zašto si to učinio? Baš je čudno.
Samo sam pokušavao
da budem kreativan.
Nisam znao kako da ti kažem.
Šta?
Očekuješ nekoga?
Ne.
Anri... Zapravo...
To je...
Šta ti radiš ovde?
Imate posla?
Da, nešto malo, treba nam pet minuta.
Ne.
Nećemo raditi.
Dobro.
Spetljala si se sa stažistom?
Otmeno. -Ne, ne...
Mogu da se spetljam sa stažistom ako želim.
Nisam više stažista, nego asistent na sceni.
Oprosti, čestitam.
Nisi traćila vreme, to je hladno.
Smelo je od tebe da mi propovedaš o empatiji.
Šta sam učinio? -Šta si učinio? Pitaš me šta si učinio?
Ne vidiš kako si nas zajebao odustavši od predstave?
Ne vidim. -Nije ona ta koja je sebična.
Ne mešaj se.
Pripremio sam večeru.
Jedimo.
Idemo.
Jedimo, golupčići.
Imamo lazanje.
Anri, možeš li da mi kažeš šta radiš?
Osećam se kao kod kuće.
Dođi, idemo negde drugde.
Ne, ne.
Ovo je moj dom, ostajem.
I ti sedi.
Drago mi je da vas vidim.
Želiš li tanjir? Gladna si?
Nisam, hvala.
I kako je?
Kresnuli ste se?
Jesmo li se kresnuli?
Niko ne govori tako u tvojoj srednjoj školi?
To ti je jedina šala? Mladost nije uvreda.
Nije uvreda, nego kompliment. -Da? -Da.
Divim ti se.
Deca su budućnost, spasiće svet.
Da, shvatili smo.
Lepo od tebe, hvala.
Pa ćeš moći da snimaš svoje glupe filmove.
Šta? -Molim vas, prestanite. Ovo je stvarno...
Previše je patetično.
Ne znam, ne znam.
Odustajem. Rešite to sami.
Stavljaš me na njegov nivo?
Da, na mom si nivou, na nivou ogromne patetike.
Nisi ostao tamo? -Jesam, spavao sam na kauču.
Nema hotela u Remsu?
Ne baš previše.
Trebalo bi da kreneš dalje, ovo nije zdravo.
Lako je reći.
Ali tako je.
Još uvek nije dodelila moju ulogu.
Želiš je ponovo?
Nisam to rekao.
Ne razbijaj glavu time.
Ne razbijam.
Ne želiš da se odrekneš svog mesta.
Zato ne možeš da kreneš dalje.
I?
Kakav užitak!
Nora!
Sećaš li se kad smo razgovarali o timskom radu?
Šta smo ono govorili?
Kako tim prihvata međusobne izazove
i pretvara ih u prilike i sve to...
Da, da.
Predomislila sam se. -Da?
Ako ostane Ivanov usrani pod, odlazim.
Šta je s tim čizmama?
Zar ovo nije van svake pameti?
Neće mi taj kreten u pantalonama sa džepovima sve upropastiti.
Čuo sam to, Žilijet.
Čizme su privremene?
Želiš drugu boju?
Ne, ne želi.
Vidiš li šta ja trpim?
Samo trenutak.
Ivane, naći ćemo rešenje? -Da.
Eto. Dobro.
Idemo?
Ne idemo.
Moramo da razgovaramo.
Šta je bilo? -Oprosti, Nora.
Trebalo bi da pričekamo sve.
Dakle, ovo je pobuna?
Ne, samo pričekajmo Nilsa.
Nisam sigurna hoće li se Nils vratiti.
Do đavola, ozbiljno?
Prvo Anri, sada Nils?
Nisu mrtvi, biće sve u redu.
Neće. -Ne možemo.
Šta ne možete?
Da napravimo nešto dobro.
Da napravite nešto dobro?
Ozbiljno? Ne možete tako da razmišljate.
Usredsredimo se na posao, na proces,
a ne na ishod, budimo prisutni.
Trenutno nemamo Ivanova, asistenta,
scenografija je klizalište.
Kostimi su nam kao iz cirkusa.
Kakvi ste vi snobovi!
Cirkus je fantastičan.
Moj psihoterapeut se slaže sa mnom.
Psihoterapeut ti je rekao
da prestaneš da radiš?
Ne, nećemo ići u ovom smeru.
Srljamo ka katastrofi.
Brinemo se za tebe jer te volimo, shvataš li to?
Volite me?
Kakve koristi imam od toga?
Ozbiljno.
Ne treba da me volite.
Treba da mi pomognete.
Želite da kažem da ništa ne funkcioniše otkako je Anri otišao?
Da sam se sva pogubila i da gubim kontrolu?
Nemam ideja, nemam zamaha.
Ne mogu da rešim nijedan problem,
iako sam u tome stručna.
Imamo problem? Zovi Noru i ona će ga rešiti.
Ali sada me čeka ovaj ogroman neuspeh.
Zadovoljni?
Nora!
Imaš li trenutak?
Šta je bilo?
Volim tvoj rad i znam da ti treba glumac.
Nije mi jasno.
Voleo bih da sarađujem s tobom.
Mislio si da ću te samo tako uzeti?
Ne, ne samo tako,
ali mislio sam da možemo da porazgovaramo.
Jer možeš da uradiš 1.000 sklekova
i traže selfije s tobom?
Niko ne može da uradi 1.000 sklekova.
Zašto onda?
Jer sam spreman.
Znam predstavu napamet i zanima me samo rad.
To je sve.
Znam da smo ti i ja isti.
Znaš neke stvari.
Moram nešto da osetim.
Da rizikujem.
Nije moj problem ako si hiperaktivan.
Samo kreni na krosfit ili na boks.
Idem na boks.
Probaj LSD. -Dobro, ako želiš.
Prvo me pusti na audiciju.
Čemu?
Predstava je otkazana.
Hvala, izgubila sam ključ.
Dobro si?
Da.
Fransoa je ovde? Ne javlja se.
Ne, ne...
Nije mi se javio.
Da?
Odlično. Onda popijmo nešto.
Kakva zbirka!
Po jedna ploča od svakog benda dosad.
Možda je za vanzemaljce.
Šta? -Kad izađu ih svojih kapsula.
Da prikažem život na Zemlji.
Zgažen sam.
Samoća ume da bude teška.
To te rastužuje?
Radim na tome.
Odeš u pustinju da poradiš na tome?
Kamo sreće, ali ne. Razgovaram s psihoterapeutom.
Da to shvatim.
Imate kakav trag?
Moj nezasitni narcizam.
I smrt moje majke kad sam imala šest godina.
Mislim da je to zbog tvoje preminule majke.
Može jedno lično pitanje?
Ništa ne krijem.
Šta ste tačno ti i Fransoa?
To te intrigira?
Voliš da znaš tračeve.
Moraš da priznaš da je tajanstveno.
Šta da ti kažem?
Fransoa je kao sunce.
Možeš da uživaš u njegovom sjaju, ali ne očekuj ništa više.
Nikada neće pripadati nikome.
I ja sam takav.
Više ne pripadam nikome.
Brine li te to?
Malo.
Evo, do đavola!
Jebote.
Šta se ovde dogodilo?
Izgleda strašno, ali nije ono što mislite.
Imala sam hrpu ideja.
Nekakvo prosvetljenje. Sve se vrti oko kompozicije,
dekompozicije, rekompozicije.
Morala sam sve da uništim da to shvatim.
Izgleda grubo,
ali nismo ovde zbog lepote.
Tražimo nešto istinito.
Bili smo toliko daleko da nas nije bilo briga.
I kakav je plan?
Stablo.
Šta to znači?
Stablo je bolje od poda,
zar ne?
Ne znam. Nije isto.
A Ivanov? -Ti si Ivanov.
Ima pravo.
Još uvek nam nedostaje jedan glumac.
Predstaviću se. Zovem se Anri.
Imam trid... 26 godina. -Dobro.
Reci kad si spreman.
Imam kćerku.
Živi u Marseju s mamom.
I imam...
Treba da voziš.
Scena se odvija u autu.
Ti si za volanom. -Dobro.
Evo.
Imam kćerku.
Živi u Marseju s mamom.
Skreni levo. -Štedim novac...
Upali žmigavac. -Da im se pridružim.
Oprostite.
Da pokušam da im se pridružim.
Bez zvukova.
Uključi se u saobraćaj.
Čekaj,
kako menjaš...
Imaš vozačku dozvolu, Tjeri?
Možeš li da mi nađeš nešto drugo? Stvarno mi treba posao.
Daj da razmislim.
Možda opet mogu neku predstavu.
Ima jedna o tipu koji odustane od svega
kako bi biciklom prešao Francusku.
Znaš li da voziš bicikl?
Pitam se kako me vidiš ponekad.
Čekaj, pozvaću te.
Halo, Nanet! Sve u redu?
Nora se ne javlja.
Kako ja mogu da pomognem?
Uvek isto s njom. Kad ima probe, kao da sam mrtva.
Šta više voli? Svoju baku ili svoju predstavu?
Jedva sam stigao.
Dobro si?
Da.
Osećam se kao da sam u vozu za šest meseci u prošlost.
Tako je i meni bilo kad me pozvala tvoja baka.
Nanet te pozvala?
Zašto? -Nisi joj rekla da si me ostavila.
Nisam ja tebe ostavila.
Uglavnom, pravio sam se da nisi.
Mislio sam da bih mogao da dođem na zabavu
tako da ne moraš da objašnjavaš.
Ili ću sići na narednoj stanici.
Ne treba.
Baš si drag.
Nisam raspoložena za porodična ispitivanja.
Znaš da mi je davanje u krvi.
Skroman kao uvek.
Obožavam Nanet.
Stvarno.
Toliko?
Zbog nje sam ostala s tobom poslednjih nekoliko godina.
Toliko je obožavam.
Ona mi je najdraža osoba.
Držiš se?
Da, zašto?
Izgleda da ti je neprijatno.
Nije.
Znam da glumim savršenog dečka.
Zašto savršenog?
Primetiće razliku.
Baš smešno.
Oboje moramo da glumimo.
Čudno je što me uopšte nisi dodirnuo.
Želiš da te dodirnem?
Da.
Ovako?
To je vrlo pristojno.
Ovako?
Neću da te pipkam.
To te plaši?
Ne plaši me, radi se o poštovanju.
Znam, mogla bi da prasneš u smeh.
Zašto? -Nema posebnog razloga, samo...
Znao sam da te zasmejem.
Ne sećam se.
Ovako.
Neverovatan si.
Zaboravio sam koliko je ovo bučno.
Imaš pravo, navalimo.
Ovde zvuči bolje.
Do đavola.
Da pogledam?
Gde je?
Ne možeš tako. Kako jadno!
Sad si gotov, druže.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Dobro jutro.
Dobro si? -Da.
Da se pomirimo?
Mogli bismo.
To je samo ideja.
Ideja.
Da.
Neko te čeka?
Ti?
Deco! -Da?
Kako napreduje Ivanov?
Ide.
I ništa više?
Šta? -Ništa mi ne govoriš.
Kao da ti vadim zube.
Prestani, Nanet.
Ne, govorim ti mnogo toga.
Razgovarale smo o tome.
Zanima me kako ti ide, dušo.
Biće sasvim drugačije od onoga što sam pre radila.
Kako drugačije?
Za početak, Anri ne učestvuje.
Ne! -Ne učestvuje. -Ne!
Ali nema veze. -Razgovarajmo o tome.
Šta si učinio? Izbacila te? -Nisam ništa učinio.
Hteo je da radi nešto novo. - Razgovarajmo o tome.
Tako je najbolje.
Ozbiljno. Mislim da je i meni trebala promena.
Kakva promena?
Preraspodelila sam uloge.
I uzela sam novog glumca. -Koga?
Znaš koga.
Ne znam. -Fransoa.
Fransoa Klizet?
Ne znam.
Dobar mi je.
Šta? Nisi znao?
Čudno, mislila sam da ti je rekao.
Ne, nije mi rekao.
Oprosti, mislila sam da znaš.
Ne, to je sjajno. Stvarno.
Sigurno?
Definitivno.
Čemu ta torba?
Odlazim.
Dosta ti je mene? -Prestani.
Znam za Noru.
Pazi, to zvuči obmanjujuće.
Možemo li da razgovaramo o tome? -Nemam šta da ti kažem.
Ja sam u predstavi koju si napustio,
a ti u mom filmu.
Napredujemo.
Do đavola, čuješ li ti sebe?
Ne, ne napredujemo.
Znao si da ću se naljutiti.
Ali te nije briga. Radiš šta želiš. Ne misliš ni na koga drugog.
Nije ti dosadilo da kriviš sve?
Preuzmi odgovornost.
Razmisli malo,
tvoje greške su te dovele ovde.
Da, ali ostanak ovde neće poboljšati stvari.
Dakle, kukavica si i nezahvalan.
Dopustio sam ti da ostaneš i ovako mi se zahvaljuješ?
Nisam znao da to ima cenu. Koliko?
Nisam to rekao.
Shvatio sam, bez brige.
Insistirao sam da glumiš u filmu.
Seti se toga u svom novom glumačkom životu.
Cenim sve što si učinio za mene.
Ali budimo realni.
Uzimaš više nego što daješ.
Dobro, izlazi.
Saša, ne možemo.
Ludo te volim. -Ne možemo!
Bez vas... -Ne možemo, nikako.
Život nema smisla, svrhe ni radosti.
Kad sam bio mali, tokom detinjstva,
voleo sam vas.
Dobro je, dobro, samo tako nastavi.
Tokom detinjstva, voleo sam vas.
Voleo sam vašu dušu.
Volim vas, Nikolaje Aleksejeviču.
Za vas bih otišao...
Ponovi: "Ne možemo."
Ne možemo. Ne možemo.
Prostor između vas je opasan, teško ga je preći.
Ne možemo.
Pošao bih s vama bilo kuda. -Ne možemo.
Zaboga, brže. -Ne možemo.
Ugušiću se.
To znači početi sve iz početka?
Sreća, mladost, novost.
To znači živeti.
Početi iz početka. -Da.
Ovo je bilo bolje. -Bilo je malo ravno.
Lepo. -Ne ti, mi, scena.
A tebi?
Delovalo je prirodnije, samo sam ja kasnila, oprosti.
Izbacimo tvoj ulazak.
Kako to? -Pa...
Zanima me kako bi bilo da si sve vreme tamo?
Probaj nešto drugo osim vriska.
To je ono što čini scenu previše običnom.
U redu.
Spavaš?
Ne, koncentrišem se.
Pokaži mi ruku.
Dakle? Ideš?
Kuda?
Na predstavu.
Koju predstavu?
Prestani.
Gledala si je?
Da.
Fransoa me pozvao.
Kakva je bila?
Idi i pogledaj.
Smetam li?
U redu je, završili smo.
Hteo si nešto da mi kažeš?
Ne, ništa.
Kad reditelj i glumac razgovaraju, ostave me na miru.
Praviš se da razgovaraš sa mnom. -Ne.
Malo se odmaram, ako ti ne smeta.
Ne smeta.
Kad smo već ovde, hvala ti što mi veruješ.
Ti si trenutno u jarku.
Da, ali vredi.
Znaš kuda ideš
i to je vrlo inspirativno.
Budući da uskoro završavamo sa snimanjem,
mogu da ti kažem ovo.
To ostaje među nama. -Jasno.
Ja nemam pojma kuda idem.
Ozbiljno? -Da.
I nisam jedini.
Mislim da niko ne zna šta radi,
ali niko se ne usuđuje to da kaže.
Prestani, nadahnut si.
Kako da ne!
Da, imam hrpu ideja.
Skačem s jedne ideje na drugu, ali na kraju,
videćemo šta će se dogoditi.
Ne znam.
Ne govori mi to.
Zašto ne? -Toliko je razloga.
Uznemirujuće je.
Ne, baš naprotiv,
ako prihvatiš neizvesnost i istinski se oslobodiš,
sve je moguće.
Mislim da je to najbolji način da stvoriš nešto zanimljivo.
Ali mora da postoji
nešto u šta smo sigurni.
Naravno, Bog je mrtav,
sunce će na kraju eksplodirati.
Ali do tada, sve je moguće.
Doslovno sve.
Natane, spremni smo. -Da? Dobro.
Razmisli o tome za svoju scenu.
Zdravo. Hvala. -Klizavo je.
Mogu li da sednem ovde?
Dobar dan.
Akcija!
Dobro ste?
Ne pomerajte se, povređeni ste.
Ozbiljno, ne pomerajte se.
Znate li kako se zovete?
Gospodine, dobro ste?
Jesam.
Moram da idem.
Rez.
Anri, dobro je, ali radnja je u drugom smeru.
Oprosti.
Bio si sjajan u toj sceni.
Kratka je.
Čudno je jer sam...
Mislila da te poznajem iznutra i spolja kao glumca.
Ali nikad te nisam videla ovakvog.
Pod tuđom režijom? -I to.
Zašto si došla?
Rekla sam ti, Lu me pozvala.
Ne, ali zašto?
Šta želiš?
Večeras nam je poslednja predstava
i bilo bi mi veoma drago kad bi došao.
Postavila si predstavu bez mene, zar ne možemo da krenemo dalje?
Sigurno?
Dobro.
Oprosti, iscrpljena sam
i ne razmišljam jasno.
Idem, čekaju me.
Gde je ona?
Otišla je.
Šta bi ti učinila? -Ja?
Zapravo, isto što i ti.
U tome je problem.
Imamo isti neprobojni prsluk.
Zapravo se oboje skrivamo.
Nismo oprezni,
kukavice smo.
I previše smo ponosni.
Svašta.
Zašto onda nikad nisam tražila više od Fransoa?
Nikad nisam pokušala i to je glupo.
Ponekad moraš da izdaš ono što imaš da bi stvorio nešto novo.
Ne menjamo se. Zaljubimo se, raskinemo i ponovimo.
Ne gledaj me tako. -Kako?
Tako, čujem ti misli. Nametljive su.
To je bilo namerno.
Hajde,
daj mi svoj neprobojni prsluk.
Daj da pospremim ovde.
Oprosti, ima li još automobila?
Ne, treba da čekate da ih vrate.
Anri!
Došao si.
Šta radiš ovde?
Predstava počinje.
Imaš pravo.
Šta je to bilo?
Ko je to učinio?
Dok ih ne nađu ili neko ne ukaže na...
Podigli su cenu.
Neki fetišista.
Noge gore, molim.
U redu.
Ovo neće ići.
Ne možemo da počnemo dok ne otkrijemo...
Ti si.
Ludače.
Trebalo je da znam. -Dobro je.
Čitam u miru, a ti me gnjaviš
i prljaš mi kostim?
Nemaš pametnija posla?
Da li bi bila tužna da umrem?
Kakvo je to pitanje?
Jednostavno, da li bi bila tužna?
Tužno je, Borkine, što smrdiš na votku.
Iskreno, to mi je odvratno.
Za neke je ljubav trećerazredna stvar.
Razgovor s voljenom osobom,
šetnja vrtom zajedno,
plakanje na njenom grobu, to je sve.
Ali za mene je ljubav
sve na svetu.
Volim te.
To znači da želim da oteram tvoju tugu.
Poći ću za tobom na kraj sveta.
Popni se na planinu, i ja ću s tobom.
Spusti se u provaliju, i ja ću s tobom.
Kakvu bi mi radost donelo
prepisivanje tvojih papira čitavu noć,
bdenje da te niko ne probudi,
prelazak stotine kilometara s tobom.
Sećam se dana
kada si došla kod nas
za vreme žetve, sva prašnjava.
Tražila si piće i doneo sam ti vode,
ali kad sam došao, čvrsto si spavala na kauču.
Spavala si 12 sati bez prestanka.
Bdio sam kako te niko ne bi probudio.
Osećaj je bio predivan.
Što je više truda potrebno,
to je ljubav lepša,
to je više osećamo.
I?
Ovo ti je najbolja predstava dosad.
Znam.
Skromna, kao uvek.
Vraćam se odmah.
Gde sam?
Za Ernesta i Žozefa
MEDIATRANSLATIONS