NA MAŠINĚ KOLEM SVĚTA: CESTA DOMŮ
NA MAŠINĚ KOLEM SVĚTA
Během 20 let a tří dobrodružství jsme navštívili nejodlehlejší místa světa.
SMĚR AFRIKA NAPŘÍČ AMERIKAMI
My dva na cestách, Charley.
Ale ještě jsme neprozkoumali země, které máme za humny.
- Jedeme do Evropy. - Jedeme.
Léto strávíme na velkolepé cestě přes 17 našich nejbližších sousedů.
Začneme u mě doma ve Skotsku, přejedeme na kontinent,
budeme pokračovat severskými zeměmi až za polární kruh,
dolů do Pobaltí, pak si proklestíme cestu Alpami a Francií
a za dva měsíce jsme zpátky doma.
Opatrnost jde stranou.
Pojedeme na nepředvídatelných 50 let starých motorkách,
kterým jsme dopřáli nový život.
Vydává divný zvuk.
Na třetí motorce je doprovází kameramani Claudio a Max.
Hoši budou na cestě také pořizovat osobní videodeník.
REŽIE / PRODUKCE
Štáb pojede ve dvou autech. Scházet se budeme jen v nutných případech.
Letošní léto věnujeme Evropě.
Páni!
Pojedeme za nosem a uvidíme, co všechno nás na cestě potká.
Jsme teď v Rakousku.
Trochu mi vyhládlo.
Co je v Rakousku považováno za národní jídlo?
Myslím, že řízek a jablečný štrúdl.
Jo, řízek a štrúdl.
Zakončíme náš výlet na výši. Míříme do nejvyššího pohoří Evropy,
do Alp.
Vyrazíme z Rakouska,
profrčíme Švýcarskem a přes Francii pak budeme pokračovat domů.
Nejdřív nás čeká krátká zastávka ve Vídni.
VÍDEŇ RAKOUSKO
Vídeň.
Pěkně mě bolí zadek.
Popojedu, Ewane, a můžeš mi poplácat zadek.
- Lepší? - Je to lepší. Díky.
Co je to za řeku?
- Dunaj. Jo. - Dunaj.
Ano.
- Jako v mých představách. - Jo.
Vídeň.
Tak jsme ve Vídni.
Ve městě snů, ve městě hudby
a naštěstí pro nás ve městě proslulém svými dorty.
Podívej. Úplné synchronizované parkování.
Máme tip na zajímavou kavárnu,
kde podávají to nejlepší sladké pečivo.
Provozují ji penzisté.
- To je ono? - Hele, ta babička.
Skvělé. Vedou to staré dámy. Možná i staří pánové. Nevím.
- A ten nábytek. - Skvělé.
VÍTEJTE U BABIČEK
- Jste tu poprvé? - Ano.
- Posaďte se. - Tady?
- Ano. - Báječné.
Děkujeme. Krásné.
Jste u babči v jídelně. Jsme kavárna pro staré i mladé.
- Staří a mladí pracují spolu. - Baví vás to?
- Ano, baví. - Je to zábava.
Pracuju tu deset let.
Jste tu už deset let?
Ano. Co vám mohu přinést? Výběrovou kávu nebo…
- Ano. Půjdu se podívat. - Ano, běž, Charley.
Poprosím vás, abyste se posadil.
Na něco se zeptám.
Dobře.
Oba jezdíte na motorce?
Ano, přesně tak.
Když jsem byla mladá, poohlížela jsem se po muži s motorkou…
A nenašla jsem.
- Nenašla? - Ne.
- Už jste našla. - Dva.
Ne, už jsem stará.
- Zdravím. - Zdravím.
Můžu kousek, prosím?
- Štrúdl? Ano? - Štrúdl, prosím. Děkuju.
- Šlehačku? - Ano, prosím.
- Ano? - Ano, se šlehačkou.
Ve Skotsku často říkáme: „Jez. Jsi u tetičky.“
Tohle je podobné.
„Jez, jsi u tetičky.“
Děkuju.
- To je štrúdl? - Jo.
Můžu ochutnat?
- Je výborný. - Dobrý, viď? Jo.
- Ty bláho. - To je dobrota.
Toto je náš speciální vídeňský moučník.
- Je to… - Bože.
- Je tam pudink? - Ty buchty…
Uvnitř je horká švestková marmeláda a horký vanilkový krém.
- Bože. - Vanilkový krém. Bože.
Něco jako jogurt?
Ne, to je…
Přímo na džíny.
Dobrý crème anglaise.
- Bože, to je dobrý. - Potřebujete pračku?
Ano.
Babi, můžeš mi je tam hodit na rychlý cyklus?
Ano, hned to bude.
Moc děkuju. Bože.
Kousek ti ukradnu.
Moc díky. Skvělé.
Dokonce to i vypadá jako od babičky, že jo? Koukni.
V podstatě máme dvojí motivaci.
MAJITEL KAVÁRNY
Zaprvé finanční chudoba.
Pokud je vám 65 let a víc a potřebujete dodatečný příjem,
- neseženete nic. - Nic.
- A zadruhé sociální chudoba. - Jo.
Když je člověk stále aktivní a věnuje se smysluplné činnosti,
- zachová si déle své zdraví. - Zdraví.
- Jo. - Gratuluju. Funguje to. Moc vám to přeju.
A zároveň pomáháte spoustě lidí.
- A ten pudink je neskutečný. - Jo.
- Chutná? - Je výborný.
- Jistěže jo. Je to pudink od babičky. - Přesně tak.
Bezva. Všechen jsem snědl. Promiň.
- Ne, nevadí. - Žádný crème anglaise jsem ti nenechal.
- Promiň, Charley. - Ale…
- Skvělý nápad. Pěkné, viď? - Geniální.
- Tudy, že? - Jo.
Jeď vpředu, Ewane.
Tak jo.
Strašně jsem se přecpal.
Jo, já taky. Mám pupek, že bych mohl rodit.
Jo, šel bych si lehnout.
Rád bych si dal šlofíka.
Je čas na pravou rakouskou kulturu. A za tím účelem vyrážíme vysoko do hor.
V létě se tato úžasná krajina
stává přírodní kulisou pro celou řadu představení a koncertů.
Pozvali nás na malou ukázku nové opery, kterou tu hrají na jezeře.
Krásný kout světa. Nádhera.
Tato opera je o mořském muži, který se zamiluje do solné dívky,
a je volně inspirována lidovou pověstí
o cenných ložiscích soli nalezených v tomto jezeře.
GRUNDLSEE RAKOUSKO
- Páni, podívej. - Pěkné, viď?
Jo.
Hele, tamhle je. To je ta solná dívka, že?
Tu ten mořský muž hledá.
Tamhle jsou herci.
- Páni. - V loďce.
No teda.
PRODUCENTKA
Příběh jsem poslala Vannimu Morettovi.
HUDEBNÍ SKLADATEL
Rozhodl se pro nás složit operu.
Pak jsem sehnala Andrease, našeho režiséra.
- Díky za pozvání. - Je to první zkouška.
REŽISÉR
- První u jezera. - Vzrušující?
- Jo. - Zlomte vaz.
To je úplný základ.
Přesně tady se ta legenda odehrává.
Takže být tady je svým způsobem vzrušující.
Tak jo. A jedeme!
Hej, hou, přátelé! Seberte odvahu!
Spusťte sítě, pořádně tahejte.
Děkuju! Sjedeme to až sem.
Díky. Děkuju.
Johanno, přitáhneš tu loďku zpátky?
- Zvládneš to? - Jo.
A jedeme!
- On uviděl toho… - Ano.
- …toho mořského muže? - Ano. Uviděl ve vodě něco divného.
Ne na spojnici mezi mnou a zpěvákem, prosím. Běž pryč.
Prosím, zmiz.
- Skvělá práce s tou loďkou. - Díky.
- Jo. - Nečekané.
V jednu chvíli jste ji táhla sama. Máte sílu.
Stop. Dáme si pauzu.
- Zlomte vaz! - Skvělé.
- Užijte si to. - Díky.
Moc děkujeme, že jsme se mohli podívat.
Bylo to jedinečné. Díky.
Takhle se sleduje opera.
Je to úchvatné. Moc se mi tu líbí.
Tohle je jedna z nejkrásnějších krajin na světě.
A když už jsem tady,
nenechám si ujít šanci vyzkoušet svou novou vášeň.
Moc se těším na zítřejší paragliding. Jsem do toho neskutečně zapálený.
Mým snem je chodit po horách ve Skotsku a létat z nich dolů.
Proto se to chci naučit, abych byl dobrý pilot.
DRUHÝ DEN RÁNO
Dnes je ten den.
Udělal jsem si kurz paraglidingu a učil se v Santa Barbaře.
Ještě nemám průkaz, ale brzy ho mít budu.
VIDEODENÍK
Začneme tamhle, odtamtud vzlétneme.
Tady budeme klesat. Dolů.
A přistaneme někde tamhle.
Podmínky jsou báječné.
Tak jo. Jsme tady.
Jsme na místě startu. Tak jo.
Je to výš než v Santa Barbaře.
- Mám to párkrát stočit a počkat na vás? - Nemusíte.
INSTRUKTOR
Budete klesat.
- Půjdu po vás. - Dobře.
A jestli zvorám start,
jste v tom sám.
Co to dělám? Kdo to vymyslel?
Abych se nezamotal.
Poletíme v tandemu. Přišlo mi fajn letět s Ewanem.
Byl jsem tamhle dole a teď jsem tady nahoře.
Dole jsem se cítil sebejistě.
Postroj je odlehčený, bez přezek.
Jsou tu jen tyhle háčky.
A takhle to teď zajistím.
Gumička a hotovo.
- Ewane? - Ano?
Můžete vzlétnout, až vám bude vyhovovat vítr.
Má za sebou pár stovek letů, tak jsem v klidu.
Páni.
To je nádhera.
Paraglide se řídí tak, že se nejdřív nakloníte.
Tím iniciujete otočku. Trochu zpomalíte.
A otočíte se.
Uvolni nohy, Ewane. Klídek.
Podívej, kde jsi.
Charley! Hej!
Dobrý?
Ujde to. Vysedávám si tu. Jen jsem zaskočil.
Rád tě tady vidím.
Můj bože.
Páni. Je to jako duchovní zážitek.
Strašně moc to miluju.
Páni!
Zamíříme na místo přistání?
Můj bože.
Páni.
- Nohy nahoru. - Jo.
Fajn.
- Dobrý? - Jo.
Při těch ostrých zatáčkách se mi dělalo nevolno.
Bylo mi trochu…
Bylo mi trochu mdlo, ale bylo to úžasné!
Ewan přistává.
Charley!
- Neskutečné, viď? - Kamaráde!
Krátce jsme se viděli, ale pak jsme byli každý v jiné výšce…
Jo, ale šlo ti to.
- Můžeš to sbalit… - Jo.
Trochu to sbal a…
Ať je to přeložené. Tak.
- Mám to zavřít i odsud? - Jo.
Už mám průpravu z kempování, Ewane.
Proto mám možná tak rád stany, připomínají mi paraglidy.
Není to úžasné?
Hele, vejde se ti do auta.
Letadlo sbalené v tašce.
A je to.
- Tak co? - Bože.
Nádhera. Měl jsem na krajíčku.
Dojalo mě to.
Moc se mi to líbilo. Takhle vysoko jsem ještě nevzlétal.
Měl jsem srdce v krku.
Vtipné, před tím tandemem instruktor kontroloval přezky.
Nemohl jsem si pomoct. Musel jsem je zkontrolovat taky,
zkontrolovat, že je zkontroloval.
V téhle části Švýcarska prý žije umělec, který pracuje na hradě.
Říká si Not Vital
a v 80. letech patřil do skupiny newyorských umělců,
která zahrnovala Warhola a Basquiata.
Tady se moc nejezdí.
Páni. Koukni tam nahoře.
HRAD TARASP ŠVÝCARSKO
Jo, pořádný starý dům.
Je to jeho galerie, nebo tady žije?
Nevím. Asi trochu obojí.
- Zdravím. - Bydlíte tu?
- Občas. - Občas?
Vy byste nechtěl?
- Chtěl, ano. - Já taky.
Rozhodně.
- Fajn. - Páni. Líbí se mi tamhleto.
To je Nepříjemný objekt.
Nepříjemný objekt.
Můžeme tam?
- Nahoru? - Podívat se.
To je krása.
V roce 1900 sem přišel muž jménem Lingner.
Vynalezl ústní vodu Odol.
A zbohatl na ní tak,
že si mohl dělat, co chtěl.
Přišel sem a uviděl tuhle ruinu,
koupil ji a 16 let ji budoval.
Takže ten hrad tu stojí díky ústní vodě, svěžímu německému dechu.
To je báječné.
Jo, to jsou varlata.
- Michelangelův David ve Florencii… - Jo.
Kdyby byl David ve stejném měřítku jako Palazzo,
měl by takové koule.
Hezký pohled.
Krásné místo.
Neskutečné.
- Ten strom je celý z bronzu. - Páni.
Krásná práce. Je velký.
Z kolika dílů se skládá?
Nevím. Bude jich asi hodně.
- Ale technika není tak důležitá. - Jo.
Tvrdí Michelangelo.
- Technika není… - Není důležitá.
Tak pojďme k výtahu.
Je tu výtah.
Jistěže ano. To je k popukání.
No teda.
Majitel Lingner chtěl být varhaníkem.
A tady měl hrát?
Jo, to jsou ty varhany. Největší v soukromém vlastnictví v Evropě.
To mě podrž.
Podívej na ty píšťaly.
Dřív si lidi mysleli, že to musí být rovné.
Jo.
Můžou být jako špagety. Vzduch jimi projde.
Aby byly celé varhany kompaktní.
Kdy je vyrobili?
V roce 1916, kdy zemřel.
- A fungují? - Jo.
- Mrknu se. - Zkus je.
Nikdy jsem na nic takového nehrál.
- Páni. - Patřil Benjaminu Brittenovi.
No teda.
Patřil jemu, protože tady skládal.
Hrál jsem na Brittenův klavír.
No vida.
- Krása. - Dáme to…
- Nechte to. - Bojím se o to.
Radši to sklopíme.
- Proč? - Bojím se o něj.
- Bojíme se o to křídlo. - Sklopím ho. Protože…
Ale je to anglická výroba.
- Jo. - Právě proto bychom…
Jo.
Měl jste někdy anglické auto?
Najednou se tu zjevil.
Podívejte.
- Ideální pro milovníky hor. - Páni.
Tohle je národní park.
Jo.
- Cestování a objevování. - Ano, skvělé.
Ty věže postavili kvůli výhledu.
- Ne. - To byl vtip.
Výhled nikoho nezajímal.
Ta myšlenka vyhlížení je nová.
Za starých časů jste byli buď venku, nebo uvnitř.
Tahle myšlenka pozorování krajiny je dekadentní.
- Vtipné. - Dekadentní.
Moc nás těšilo. Bylo to báječné.
Těšilo mě. Moc jsem si to s vámi užil.
Vyfotil jsem si tu duhu.
Jako by vycházela z velblouda.
Jo.
Tak to byl neskutečný zážitek.
Je to osobnost. Rozesmával mě.
Měl velmi komický způsob vyjadřování.
To bylo vtipné tam u těch varhan.
Ten varhaník.
Kde se tam vzal? Jako by čekal v zákulisí.
- Bylo to divné. - Jo.
Vypadal jako z italského artového filmu z 50. let.
Než opustíme Alpy, přespíme u našeho kameramana Claudia.
Úžasné místo, kde prožít dětství.
Podívej. Je tu Claudiova motorka.
No teda. Claudiova motorka z první řady.
- Jo. - Skvělé motorky. Pořád je zbožňuju.
Zdravím.
Je mu 92.
VON PLANTA STARŠÍ CLAUDIŮV TÁTA
- Byl jsem na olympiádě. - Na olympiádě.
Těší mě. Jsem Ewan. Moc mě těší.
- Olympiáda ve zdolávání schodů. - Jo.
- Má zlato. - Jo.
Cestuješ s námi 20 let, a nikdy jsme neviděli tvůj dům.
A pořád jsi o něm mluvil. Je moc fajn tady být.
Bože, líbí se mi to dřevo.
- To je tu typické, máme tu tuhé zimy. - Jo.
- Ano. - Děkuju.
Tak jo, ahoj. Dobrou. Díky.
Ahoj. Měj se.
DRUHÝ DEN RÁNO
Je brzy ráno. Moc jsem se nevyspal.
VIDEODENÍK
Byl jsem celou noc vzhůru kvůli téhle mršce.
To je ten viník. V šest ráno to byla kakofonie zvonů.
Zjevně si na to zvyknete.
Nashle. Sbohem.
Po tobě, Charley.
Než opustíme Švýcarsko, zkusíme štěstí v dalším místním sportu, v hornussenu
neboli farmářském golfu.
Mám tam neutrál. To není dobré.
V zatáčkách to na neutrál moc nejede.
Co mi to připomíná?
Já vím. Sedlo Sally Gap ve Wicklowských horách v Irsku.
Ne, tam to neznám.
Je to jako v Glencoe.
Tak jo, jedeme.
Nevíme, o co jde.
Ale zjistíme to.
Odtud J. K. Rowling čerpala inspiraci pro famfrpál…
- Ano? - Nevím, jen hádám.
- Vymyslel sis to? - Jo.
Dobře.
HORNUSSENOVÝ KLUB
To je z Knihy Boormanovy.
Podívej na to. Ten zvláštní žlábek.
Právě na tom to…
Páni.
- To jsou pálky? - Ano.
- Nečekal jsem rybářský prut. - Pružnou věc.
Odsud odpalujeme hornuss.
- Něco jako hokejový puk. - Aha.
- Menší, ale tvrdší. - Aha.
Je rychlý, letí rychlostí 300 km/h.
Snaží se ho odpálit co možná nejdál.
- To je ten puk. - Jo. Trocha jílu. Kam s ním?
Na konec.
Páni. Tak jo.
- Co když vletí mezi stromy? - Čára smrti.
Čára smrti.
Jo, čára smrti.
- Čára smrti. - Jo.
- Tak jo. - Jde na to.
Je jako můj soused Jimmy Wiley.
Celý on.
Já bych to určitě shodil omylem.
Klasika.
Rozmáchnout.
- Cože? - Letí do mraků. Do toho mraku.
A teď není vidět.
Jo.
- Asi… - Pokračujeme.
- Zkusíme to. - Chcete?
Jo, moc rád.
Takhle se rozmáchnout.
Připojte se k Charleymu a Ewanovi. Po stopách zvláštních sportů.
Na mašině ke sportu.
Vracejte se pomalu.
Trefit míček.
Talent od přírody.
Charley se asi našel.
Potom vám dám přihlášku k nám do klubu.
No, nejsem zrovna levný.
- Milé. - Skvělé.
Výborně.
- Dobrá práce. - Díky.
Ewane.
Tady už to není sranda.
Jak to vypadá? Trefím ho v půlce toho dřívka?
Musíš být asi tak, abys trefil střed.
- A nejsem? - Ne, střed je tady.
- Dobře. - Fajn.
- Ano, musíte… - Už je z něj trenér.
Ne silou.
- Ne silou? - Ne silou.
Nemám použít Sílu? To myslíte?
Nepoužívat Sílu.
- Dobře! - Perfektní.
Přímo doprostřed, Ewane.
- Skvělé. - To ta Síla.
- Zabrala. - Skvělé.
Dva přirození talenti. Máme další dva hráče.
Jo, další dva.
Díky, to bylo báječné. Moc jsem si to užil. Skvělé.
Zůstaneme a budeme hrát.
- Je to pěkná hra. - Jsem na ni zvědavý.
Podívej, kam až jdou. Jsou kilometry daleko.
Obránci musí dávat pozor, aby hornuss nedopadl na zem dřív,
- než ho zachytí. - Aha.
Hele na ty důlky ve dřevě.
Ještěže nosí helmy.
Ano!
Ten byl pořádný.
Dal to. Letěl tamtudy a deska máchla opačně.
Moc mě těšilo.
- Mějte se. Díky. - Díky. Nashle.
To byl zvláštní sport.
Jak přišli na tu legrační pružnou pálku?
To ví Bůh. Líbilo se mi to nadšení.
Míříme teď rovnou domů, na sever do Calais…
REMEŠ
…a ráno přejedeme kanál.
Vítejte ve Francii.
- Jsme tu. - To mě podrž.
Naše poslední země před příjezdem domů.
Jo. Je to náš poslední úsek.
Jo.
To je ta milovaná Francie.
- Páni. To je krása. - Krásné.
REMEŠ FRANCIE
Povědomé místo.
Byl jsem tu asi před 25 lety.
Mají tu krásnou gotickou katedrálu.
Zastavíme a protáhneme se?
Tak jo, dobře.
To je ono? Nevím.
- Nádhera, viď? - Úžasné.
Vyrazil jsem na šest dní do Francie.
Fotil jsem se s motorkou a katedrálou v pozadí.
Chtěl jsem mít klid, tak jsem si na hlavě udělal pořádné číro.
Pět dní se mnou nikdo nepromluvil. Hrozné. Cítil jsem se osamělý.
Odsud to vzbuzuje bázeň, viď?
Jak je obrovská.
Nakoukneme dovnitř.
- Ty barvy skla. - Jo. A tam na konci.
Neskutečné, že dokázali postavit něco takového.
Ty propracované detaily, úchvatné.
Podívej na všechny ty reliéfy.
- Kameníci si mohli vytesat… - Vlastní tvář.
…vlastní tvář jako svůj podpis.
Tady korunovali francouzské krále.
Neskutečné.
Ta je za Telsche…
moji báječnou sestru.
Tak jedeme.
Kupředu a dál.
„Calais.“ Náš první ukazatel do Calais.
Ano, bezva.
Z Francie jsme toho viděli tolik. To byste z dálnice vidět nemohli.
Líbilo se mi to. Zato mé zadnici to už stačilo.
Rád bych si umyl motorku.
- Otřel z ní olej. - Jo.
Jistě tam bude hadice.
Určitě.
Ahoj.
Krásné. Vážně.
No…
Ty bláho.
Hezké.
Skvělé místo na poslední přespání.
Poznejte rozdíl.
Pod tím to bylo pořád bílé.
Byl jsem si jistý, že je to rez.
Ve skutečnosti to byla povrchová rez.
A nikdo včetně mě to nikdy nevyčistil.
Podívejte na tu bílou.
Musí vypadat jako hvězda naší show.
Je hvězda.
K našemu poslednímu jídlu
vařím těstoviny s pórkem a k tomu hovězí.
Osmahneme ho a pak ho dáme do trouby.
Úžasné, že?
Nezdolala nijak závratnou trasu,
ale 50letá motorka v zimě, ve vedru a v dešti… Působivé, řekl bych.
Jsem jí moc vděčný.
Bože, je dobrá, že?
Je to zatraceně dobrá motorka.
Pořád…
Když není nikdo poblíž, chodím tam obdivovat její profil.
Je tak krásná.
Je to krásná motorka.
Poslední dva a půl měsíce byly úžasné.
Byl to kus cesty.
A užil jsem si každou minutu.
Bylo skvělé trávit čas s Ewanem,
mít někoho pořád za zády a dávat jeden na druhého pozor.
Moc se mi to líbilo.
Perfektní.
Nádhera.
Opekl jsem je.
- Vymáčkneš je? - Přesně tak.
Když je rozmačkáš a uvaříš syrový česnek,
někdy to dostane jinou chuť.
Tohle tomu dodá zemitější chuť.
- Poučím se… - Ochutnej.
- …a brambory budu vařit už jen s koprem. - S koprem, ano.
- To jsem se naučil. - A nech je odpočinout.
- Ty brambory. - Jo.
Takže tak.
Kdo chce pusu?
DRUHÝ DEN RÁNO
Je po půl sedmé. Odjíždíme v osm.
Do Calais.
K Charleymu domů, kde se máme se všemi setkat.
VIDEODENÍK
Bude tam na mě čekat Mary.
Už se na ni těším.
Až budu v jejím náručí.
A zítra…
vyrazím do Skotska, odkud jsme vyjížděli.
Ale je to tu. Náš poslední den.
Nejde to zapnout. Vtipné, poslední den.
Já si říkal, co to je.
Co říkáš na ty bílé blatníky?
Páni. Netušil jsem, že jsou bílé.
Ani já ne. Myslel jsem, že je to rez.
- Jo. - To je vtipné.
Neuvěřitelné, že je to poslední den.
Tamhle je moře.
Můj bože, to jsou doverské útesy, ne?
- Jo. - Že jo?
- Ano. - Jsou blízko!
Mám potíže vybavit si všechno, co jsme na naší cestě zažili.
Je to opravdu mimořádné.
Měli jsme nabitý program.
Podnikli jsme náročnou trasu na 50 let starých motorkách.
Byla to dlouhá cesta.
Ve většině těch zemí jsem byl poprvé.
- V Dánsku jsem ještě nebyl. - Já asi taky ne.
Vidíte, jak se krajina před vámi mění.
Tak jedeme.
To je sněhu.
Pocítíte sílu živlů.
Útočí na mě komáři v lese a liják.
Baží po mojí krvi.
Ach bože.
Nejvíc jsem si užil táboření na ostrově.
Nechali nás tam.
Zapojili jsme se do místního dění a potkali výjimečné lidi.
Je v tom něco, co obohacuje vaši duši.
Ka-tung.
Technický výraz.
Musíte být na tu cestu připravení.
Na to, že se vám motorka porouchá
a zůstanete trčet u krajnice.
Budete můj rytíř v zářivé zbroji?
S tím jsme do toho šli. To byl náš záměr.
Jet na motorkách, co nás budou brzdit, abychom toho viděli víc a nasmáli se.
A tak to taky bylo.
Úžasné!
Kamaráde, když vezmu, že na té motorce jedu k tobě domů, je to vzrušující.
Super.
Všechny výpravy jsme vždycky zakončili někde jinde.
- Jo. - A teď se…
Vracíme se Eurotunelem do Británie.
Je to cesta domů.
Tak jsme tu.
Báječné. Málem jsem upadl.
To by bylo trapné.
Jo. „Potkal jsem Charleyho a Ewana.
Ewan padl na čumák, přistál na zadku.“
Jo, když nehybně stál ve vlaku.
Vítejte v Anglii. Snad jste měli příjemnou cestu…
Tak jo. Už jsme na britské půdě. Jedeme.
FOLKESTONE ANGLIE
Teď musíme jet vlevo.
Bože. Vlevo.
Míříme k Charleymu domů do Surrey.
Tam ale moje cesta nekončí, zítra totiž opustím Charleyho
a vyrazím sám do Skotska.
EWANŮV DŮM
Za pár hodin budeme…
- U tebe doma! - U mě doma.
Nejdřív ale sraz s pár motorkáři.
SMĚR AFRIKA 2007
Už je to tradice.
NAPŘÍČ AMERIKAMI 2019
Snažíme se koordinovat celý konvoj lidí, kteří sem přijíždějí.
Jsou čtyři minuty po jedné.
Táta je obvykle dochvilný.
Tady je!
Skvělé! Stihl jsi to!
RUSSŮV TÁTA
Slyšeli jsme tě za zatáčkou.
- Jo? - Jo, ten…
zvuk motorky.
Krása, tolik motorek v zrcátku.
Jsou to motorkáři.
Ewan vyprávěl, jak točil nějaký film
a zakázali mu řídit motorku.
Řekl: „Chtít po mně, abych neřídil motorku,
je jako zakázat mi hudbu.“
Takhle to motorkáři mají.
Pamatuješ na náš příjezd do New Yorku?
NA MAŠINĚ KOLEM SVĚTA
- Měl jsem strach, aby ses mi neztratil. - Jo.
Cestování s Charleym…
To je zážitek, o který se dělím jen s ním.
On je v mém zrcátku a já v jeho. Je to tak důvěrně známé.
Najeli jsme spolu tisíce kilometrů.
Čím jste starší, pečlivěji si vybíráte, s kým budete trávit čas.
A Ewan k těm lidem patří.
Je to návrat do mládí,
kdy jsme se scházeli na motorkách a jen tak se toulali.
Jen jsme teď dospělí.
Před první řadou se můj život nikam neubíral
a měl jsem pocit, že jsem svou rodinu zklamal.
Proto jsem vděčný, že jsem potkal Ewana.
- Je to úžasné. - Jo.
Díky, Ewane. Moc jsem si to užil.
Taky díky.
To ale rozhodně byla dlouhá cesta k tobě domů, Charley.
Příště navrhuju vyrazit jen po A1 nebo M1.
M6.
- To je moje příjezdová cesta. - Nekecej.
Ahoj!
No teda. Moje krásná žena.
Olly…
Kde je Mary?
Hele.
To byla dlouhá cesta.
Miluju tě.
Rád tě vidím.
Ahoj, zlato.
- Dojeli jsme. - Můj bože!
Ahoj, tati. Tak rád tě vidím.
Čekám už od rána. Celý den.
CHARLEYHO TÁTA
Sluší ti to, tati. Vypadáš dobře.
Tati!
- Co ta kérka? - Jo, hele.
- Vypadala větší! - Páni!
Jo, vypadala větší.
- Já jsem první a ty druhá. - Co? Proč je ona…
Ještě jsem u Charleyho nebyl.
DRUHÝ DEN RÁNO
Nasednu na motorku a vyrazím do Skotska přes Manchester,
kde mám něco v plánu, abych nemusel jet na jeden zátah.
Zpátky do krásného Skotska!
Můj kamarád Chris dává dohromady Volkswagen Brouk.
Naložím tuhle motorku na přívěs
a do večera jsme doma!
Zavolám Ewanovi, jak se má.
Nevezme to.
Však víte… Je po všem.
Charley? Ahoj! Jak se vede?
Taky mi chybíš, kamaráde.
Hádej, jaké je počasí.
Prší.
Manchester.
To vypadá skvěle!
Auto jsem neřídil už deset týdnů.
- Fakt? - Snad to ještě umím.
Skotsko!
VÍTEJTE VE SKOTSKU
Otisk nerozpoznán.
Nemůžu domů, protože mě to nepustí dál.
Otisk rozpoznán.
DRUHÝ DEN RÁNO
Na. Stiskni to. Tady. Tenhle. Stiskni to.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová