20 aastaga ja kolmel võrratul seiklusel
oleme me käinud läbi mõned maailma kaugeimad nurgad.
Me oleme nüüd teel, Charley. Läkski lahti.
Aga oma koduukse ees olevaid riike me korralikult uudistanud pole.
- No nii. Läksime. Euroopa ootab. - Teeme ära.
Nii et nüüd veedame suve, tehes vägeva tiiru
läbi 17 oma lähima naabri.
Alustame Šotimaalt mu maja juurest, suundume mandri-Euroopasse
ja reisime läbi Põhjamaade üles põhjapolaarjoonele,
siis alla, läbi Baltimaade, siksakitades üle Alpide ja läbi Prantsusmaa
ning jõudes koju umbes kahe kuu pärast.
Ja me vilistame ettevaatlikkusele,
läbides teekonna tujukatel 50-aastastel mootorratastel,
millele on antud uus elu.
Mu tsikkel teeb veidrat häält.
Mehi saadavad kolmandal mootorrattal
kaameramehed Claudio ja Max.
Poistel on ka isiklikud päevikukaamerad.
REŽISSÖÖR/PRODUTSENT
Järgneme Russiga neile väikse meeskonnaga kahes elektriautos,
kohtudes meestega vaid siis, kui vaja.
Nii et sel suvel on meie mängumaa Euroopa.
Usaldame oma kõhutunnet ja vaatame, mida teelt leiame.
Oleme nüüd Austrias.
Kõht on tühjavõitu.
Mis on Austria rahvusroog?
No šnitsel ja õunastruudel vist.
Oo jaa! Šnitsel ja struudel.
Et reis positiivselt lõpetada,
suundume me Euroopa suurimasse mäeahelikku, Alpidesse.
Alustame Austriast,
tuhiseme läbi Šveitsi
ja läbime koduteel ka Prantsusmaa.
Alustuseks aga kiire boksipeatus Viinis.
VIIN AUSTRIA
Oo, Viin
Tagumik on õudselt valus.
Libistan end ettepoole, Ewan, ja sina võid mu peput patsutada.
- Kas nii on parem? - On küll. Aitäh.
Mis selle jõe nimi oligi?
- Doonau. Jah, Doonau. - Doonau.
Ah jaa.
- Just sellisena ma seda ette kujutasin. - Jah.
Viini.
Siin me oleme. Viinis.
Unistuste- ja muusikalinnas.
Ja meie õnneks linnas, mis on kuulus oma kookide poolest.
No vaata. See oli sünkroonparkimine.
Meile räägiti huvitavast kohvikukesest,
kus pakutakse linna parimaid küpsetisi.
Seda peavad pensionärid.
- See või? - Näe, vanaema pildiga.
Vahva. Seda kohvikut peavad vanaprouad.
Ehk ka vanahärrad. Ei tea.
- Vaata seda mööblit. - Ülilahe.
TERE TULEMAST VANAEMA ELUTUPPA
- Olete siin esimest korda? - Jah.
- Võtke istet. - Seal?
- Jajah. - Imeline.
Aitäh. Nii kena.
Vaadake ringi. See on vanaema söögituba.
Meie kohvikus töötavad vanad ja noored kõrvuti.
Kas te naudite seda?
- Jah, mulle meeldib. - Lõbus on. Jah.
Olen siin kümme aastat töötanud.
Kümme aastat?
Jah. Nõnda. Kas saan teile pakkuda meie erikohvi või…
- Jah, palun. Mine, Charley. - Heidan kohvile pilgu peale.
Palun teil istet võtta.
Esitan mõned küsimused.
Hästi.
Kas te sõidate mootorratastega?
Jah, nii see on.
Nooruses otsisin ma igalt poolt mootorrattaga sõitvat meest.
Aga ei leidnud.
- Ei leidnudki? - Ei.
- No nüüd leidsite. - Kaks.
Ei, ma olen liiga vana.
- Tere. Tervist. - Tere.
Jah. Kas ma saaksin tüki seda?
- Õunastruudlit? Jah? - Just nimelt. Aitäh.
- Vahukoort? - Jah, palun.
- Jah? - Vahukoort. Jah.
Meil Šotimaal on üks väljend.
„Pista aga, nagu tädil külas olles.“ Selline tunne nüüd ongi.
„Pista aga, nagu tädil külas olles.“
Aitäh.
- On see õunastruudel? - Jah.
Kas võin maitsta?
- Väga maitsev on. - Hea, eks? Jah.
- Oh sa pärgel. - Imemaitsev.
Need on kuulsad Viini küpsetised.
- Kas see on… - Püha issand.
- On see vanillikaste? - Need kuklid…
Nende sees on tuline ploomimarmelaad.
Ja siin kuum vanillikaste.
- Püha taevas. - Vanillikaste. Heldeke.
Jogurti moodi?
Ei, pigem…
Otse pükste peale.
Väga hea crème anglaise.
- Issand, kui maitsev. - Meil on pesumasin ka.
Jah.
Vanaema, äkki viskate mu püksid pessu?
- Jah. Ja siin on singivõileib. - Suur tänu. Oh heldus.
Näppan pisut.
Suur tänu. Imeline.
See näeb isegi välja nagu miski, mille su vanaema valmistada võiks.
Vaata. On ju nii?
Põhjuseid on põhimõtteliselt kaks.
KOHVIKU OMANIK
Esiteks rahaline vaesus.
Kui oled üle 65 aasta vana ja vajad lisasissetulekut,
- on… Valikuid pole. - Valikuid pole.
- Ja teiseks sotsiaalne vaesus. - Jah.
Kui inimene on aktiivne ja tal on tähendusrikast tegevust,
- on ta kauem terve. - Terve.
- Jah. - Palju õnne.
Te olete asja toimima saanud. Suurepärane.
Ja abi saavad nii paljud.
- Ja vanillikaste on pööraselt maitsev. - Jah.
- Meeldib? - See on väga-väga hea.
- Muidugi on. Nagu vanaema tehtud. - Vanaema vanillikaste.
Võrratu. Sõin kogu kastme ära. Anna andeks.
- Pole midagi. - Ma ei jätnud…
Sulle ma kastet ei jätnud.
- Anna andeks. - Aga…
- Suurepärane mõte, kas pole? - Täiesti geniaalne.
- Siiapoole, eks? - Jah.
Ewan, sõida sina ees.
No nii.
Ma sõin nii palju.
Mina ka. Kõht on nii punnis, nagu oleksin rase.
Jah, tahaks siruli visata.
Magada tahaks praegu. Jah.
On aeg nautida ehedat Austria kultuuri.
Ja selleks sõidame me üles mägedesse.
Suvel muutub see võrratu maastik
looduslikuks lavakujunduseks erinevatele näidenditele ja kontsertidele.
Ja meil lubatakse piiluda tuttuut ooperit, mida etendatakse järvel.
Austria on imeilus. Ma jumaldan seda.
See ooper räägib veehaldjast, kes armub soolanäitsikusse,
ja põhineb vanal rahvajutul, mis räägib sellest,
kuidas sestsamast järvest leiti hinnaline soolamaardla.
- No sa vaata. - Ilus, eks?
Jah.
Näe, seal ta on. See soolanäitsik, eks ole?
Teda too veehaldjas otsibki.
Ja seal on teised näitlejad.
Seal paadis.
Vaata aga.
PRODUTSENT
Ma saatsin selle legendi Vanni Morettole.
HELILOOJA
Ta otsustas meile ooperi kirjutada.
Leidsin ka Andrease, meie lavastaja.
Aitäh, et meil vaadata lubate.
See on esimene proov.
LAVASTAJA
- Esimene järvel. - Jah? Põnev, eks?
- Jah. - Vahva. Edu!
Kõige algelisem harjutus.
Just selles kohas selle legendi sündmused aset leidsidki.
Nii et, noh…
Nii et väga põnev on siin olla.
No nii. Ja läks!
Hei-hoo, hei-hoo, sõbrad! Olge vaprad
Laske võrgud vette Tõmmake tugevalt
Aitäh! Katkestame praegu.
Aitäh.
Johanna, kas saaksid paati pisut tagasi tõmmata?
Saad hakkama?
Ja läks!
- Tema nägigi seda… - Jah.
- …vees elavat meest? - Just. Ta nägi vees midagi veidrat.
Palun ärge jääge minu ja laulja vahele.
Palun tulge eest.
Palun tulge ära!
- Sa juhtisid paati väga hästi. - Aitäh.
- Jah. - See oli ootamatu.
- Ühel hetkel sikutasid seda üksinda. - Sa oled nii tugev.
Olgu. See on hea koht pausi tegemiseks.
- Võrratu. Kivi kotti! - Imeline.
- Nautige seda. - Aitäh.
Ja aitäh, et meil vaadata lubasite.
See oli väga eriline. Aitäh.
Nii tulebki ooperit vaadata.
See on hunnitu. Mulle meeldib siin tõesti väga.
See jalustrabavalt kaunis maastik on maailmas oma ilu poolest esirinnas.
Ning siin olles
pean juhust kasutama ja tegelema oma uue hobiga.
Ootan homset tiibvarjulendu põnevusega.
Suhtun sellesse suure kirega.
Minu unistus on Šotimaal mäe otsa ronida
ja alla liuelda.
Sellepärast tahangi väga heaks lenduriks saada.
JÄRGMINE HOMMIK
See päev on käes.
Ma käisin kursusel, õppisin Santa Barbaras tiibvarjuga lendama.
Pabereid mul veel pole, aga olen sellele lähedal.
PÄEVIKUKAAMERA
Alustan siit, lendan siit üle.
Siin hakkan laskuma. Ja alla.
Maandun kusagil seal.
Olud on võrratud.
No nii. Olemegi kohal.
Stardipaik on siin. Seal ta läheb.
Pisut kõrgemal kui Santa Barbaras.
Kas harjutan pööramist
- ja ootan sind ära? - Pole vaja.
INSTRUKTOR
Sa laskud juba.
- Lahkun kohe, kui valmis oled. - Olgu.
Ja kui mina stardi pekki keeran…
No siis oled omapäi.
Mida ma teen? Kes arvas, et see on hea mõte?
Vaatan, et need sassis pole.
Mina teen tandemlennu. Mõtlesin, et oleks tore koos Ewaniga lennata.
Enne olin ma seal all ja nüüd olen siin üleval.
All olin väga enesekindel.
Nöörid on hästi kerged, karabiine pole.
See tuleb lihtsalt siia kinnitada. Niimoodi.
Ja see lukustab selle. Jupp kummipaela ja ongi kõik.
- Ewan. - Jah?
Stardi siis, kui tunned, et tuul selleks sobiv on.
Tema on teinud seda paarsada korda, nii et olen rahul.
Nii ilus.
Tiibvarju juhtimiseks tuleb ennast kallutada.
See algatab pöörde. Pisut pidurit.
Ja oledki õiges asendis.
Lõdvesta jalgu, Ewan. Lõdvesta.
Vaata, kus sa oled.
Charley! Tšau!
Kõik kombes, semu?
Jah, pole viga. Ripun siin niisama, mõtlesin läbi astuda.
Tore on sind siin üleval näha.
Oh püha issand.
See on nagu religioosne kogemus.
Ma naudin seda nii väga.
Kas suundume maandumisalale?
Püha taevas.
- Jalad üles. - Jah.
Hästi.
- Kombes? - Jah.
Nende ringide ajal läks süda natuke pahaks.
Tunne oli…
Pea pööritas pisut, aga see oli imeline.
Ewan tuleb.
Charley!
- See on imeline, kas pole? - Jeerum.
Kohtusime üleval korraks, aga lõpuks olime erineval kõrgusel ja…
Jah. Aga sa olid väga osav.
- Charley, kui saad selle kokku lapata… - Jah.
Lappa pisut ja siis…
Üks teise peale. Just nii.
Kas tõmban luku siitpoolt kinni?
Jah.
Telkimine on mu pakkimisoskust kõvasti arendanud, Ewan.
Sellepärast telgid mulle ehk meeldivadki. Need meenutavad tiibvarje.
Kas pole uskumatu?
See mahub auto pakiruumi.
Terve lennumasin.
Ongi kõik.
- No kuidas oli? - Oh issand.
Seal oli nii ilus. Ma nutsin pisut.
Meeleliigutus oli nii suur.
Nautisin seda tohutult.
Ma pole varem nii kõrgelt startinud.
Süda jäi hetkeks seisma.
Naljakas. Instruktor kontrollis kinnitusi kaks korda.
Aga ma ei pidanud vastu ja kontrollisin ise ka.
Kontrollisin tema kontrollimise üle.
Kuulsime kunstnikust,
kes läheduses asuvas lossis töötab.
Ta kasutab kunstnikunime Not Vital
ja kuulus 80ndatel New Yorgis kunstnike rühmitusse,
kuhu kuulusid ka Warhol ja Basquiat.
See on täitsa kõrvaline kant.
Vaata seda seal kõrgumas.
TARASPI LOSS ŠVEITS
Jah. Igavene pirakas vana maja.
On see ta stuudio või elab ta siin?
Ma ei teagi. Mõlemat vist.
- Tere. - Kas sa elad siin?
- Vahel. - Vahel?
Kas sa ei elaks?
- Elaksin küll. - Mina ka.
Kohe kindlasti elaksin.
Vaat siis.
Mulle meeldib see seal otsa peal.
Selle pealkiri on „Ebameeldiv objekt“.
„Ebameeldiv objekt“.
Kas võime vaatama minna?
- Tahate ronida? - Meeleldi.
No sa vaata.
1900. aastal saabus siia Lingneri-nimeline inimene.
Ta leiutas Odoli suuvee.
Ja see tegi temast nii rikka mehe,
et ta võis teha, mida tahtis.
Ta tuli siia ja nägi varemetes lossi,
ostis selle ära ja ehitas 16 aastaga üles.
See loss on siis ehitatud suuvee ja sakslaste värske hingeõhu vundamendile.
Võrratu.
Jah, need on munandid.
Kui olete näinud Michelangelo Taavetit,
- Firenzes… - Jah.
Ütleme nii, et kui Taavet oleks sama kõrge kui Palazzo ise,
oleksid ta munad nii suured.
Tore on neid näha.
No on alles paik!
Uskumatu.
Ma valmistasin selle puu.
Valasin pronksi.
Imeilus töö. Ja nii suur.
Mitmest tükist see koosneb?
Ma ei teagi. Üsna mitmest vist. Eks?
- Aga tehnika ei olegi nii oluline. - Jah.
Vähemalt Michelangelo sõnul.
- Tehnika pole… - See pole oluline.
Olgu, läki. Lähme liftiga.
Isegi lift on.
No muidugi on. Väga humoorikas.
Lossi omanik Lingner tahtis saada organistiks.
Ja ta plaanis siin mängida?
Jah. Selsamal orelil. See on Euroopa suurim eraomanduses olev orel.
Jeerum.
Vaadake neid vilesid.
Varem arvati, et need peavad sirged olema.
Jah.
Need on nagu spagetid, millest õhk läbi liigub.
Niisiis oli võimalik orel pisikeseks „kokku pakkida“.
Millal see ehitati?
1916. aastal. Samal aastal Lingner suri.
- Saab seda mängida? - Jah.
- Ma vaatan. - Proovi.
Proovin? Ma pole elus orelit mänginud.
See on Benjamin Britteni oma.
Tema pill. Sest ta kirjutas siin muusikat.
Mängisin just Benjamin Britteni klaverit.
Vaat siis.
- Imeline. - Kas paneme selle…
- Ei, jäta lahti. - Ma muretsen.
Peaksime vist tõesti kinni panema.
- Miks? - Olen mures.
- Muretseme selle osa pärast. - Panen selle alla. Sest…
Aga see valmistati Inglismaal.
- Jah. - Just nimelt. Seepärast tulekski…
Jah.
On sul kunagi Inglise auto olnud?
Ta lihtsalt saabus kusagilt.
No sa vaata.
Kui teile mäed meeldivad, on see õige koht.
See on rahvuspark.
Ah jaa.
- Tore on reisida ja avastada. - Fantastiline lausa.
Ehk ehitati need tornid vaate pärast.
- Ei. - Nali.
Vaade ei huvitanud kedagi.
Idee toast õue vaadata on uus asi.
Vanasti olid sa kas väljas või sees.
Aga mõte maastiku vaatamisest on puhas dekadents.
- Väga naljakas. - Dekadents.
Suur rõõm oli sinuga tutvuda. Ausõna. Lihtsalt fantastiline.
Ülimeeldiv. Nautisin su seltskonda väga.
Ma tegin vikerkaarest pilti.
Ja see väljuks nagu kaameli vaagnast.
Ah jaa.
Noh, see oli päris põrutav kogemus.
Milline tegelane! Ma naersin kogu aeg.
Tema väljendusviis on äärmiselt koomiline.
See oli naljakas, kui me oreli juures olime.
Ja see orelimängija…
Kust ta tuli? Ta oleks nagu kardina taga oodanud.
- Jube veider oli. - Jah.
Ta nägi välja, nagu oleks Itaalia 1950ndate kunstifilmist välja astunud.
Enne Alpidest lahkumist veedame öö meie kaameramehe Claudio kodus.
Võrratu koht kasvamiseks. Ah sa mait.
Vaata aga. Ja siin on Claudio motikas.
Vaata. See on Claudio „Long Way Roundi“ tsikkel.
- Jah. - Suurepärased tsiklid olid.
Armastan neid siiani.
Tere!
92-aastane.
CLAUDIO ISA
- Ma tulin olümpiamängudelt. - Olümpiamängudelt!
Rõõm tutvuda. Ewan. Väga meeldiv.
- Trepironimise olümpiamängud. - Trepironimise.
- Kuldmedalist. - Jajah.
Claudio, oleme 20 aastat koos reisinud,
aga me pole su kodu näinud.
Räägid sellest tihti, nii tore on lõpuks siin olla.
Jessas. Nii kena, palju puitu.
See on siin tavaline,
- sest talved on pagana külmad. - Külmad.
- Jah. - Aitäh.
Hüva. Tschüss! Head ööd. Aitäh sulle.
Head aega. Tšau-tšau.
JÄRGMINE HOMMIK
Kell on veel üsna vähe, ma ei saanud eriti magada.
PÄEVIKUKAAMERA
Mind hoidis terve öö ärkvel see väike tegelane.
Seesama paharet. Kell kuus algas kirikukellade kakofoonia.
Väidetavalt sellega harjub.
Head aega, sõbrad! Head aega!
Sinu järel, Charley.
Lahkume Šveitsist,
enne aga proovime veel ühte kohalikku spordiala, hornussen'it,
mida kutsutakse ka talumeeste golfiks.
Tühikäik on sees. Paha lugu.
Olen märganud, et tühikäigul need kuigi hästi kurve ei võta,
need tsiklid.
Teate, mis mulle meenub, poisid?
Ma tean. Sally kuru Iirimaal Wicklow mägedes.
Ei, ma ei…
Seda ma ei tea.
See on väga Glencoe moodi.
No nii, läheneme.
Me ei tea, mis see täpselt on.
Aga see selgub kohe.
J. K. Rowling sai siit lendluudpalli jaoks inspiratsiooni.
- Tõesti? - Ei tea. Lihtsalt pakun.
- Sa mõtlesid selle välja? - Mõtlesin jah.
Selge.
HORNUSSEN'I KLUBI TENNIKEN
Võtsin selle otse „Boormani raamatust“. Jah.
Näe. Vaata seda veidrat renni moodi asjandust.
Sealt lendab see…
Ohoh.
- Need on kepid? - Jah.
- Ma ei arvanud, et õngede moodi. - Suur vetruv jurakas.
Siin on meil… Selle koha pealt lüüakse hornuss lahti.
- Midagi hokilitri sarnast. - Hästi.
- Pisut väiksem, aga kõvem. - Selge.
Ja väga kiire, lendab 300 km/h.
Ja hornuss üritatakse lüüa võimalikult kaugele.
- See litter. - Jah, tükk savi.
Kuhu see käib?
Otsa peale.
Selge.
- Ja kui see puu otsa lendab? - See on surmajoon.
Surmajoon.
Jajah, surmajoon.
- Sealpool on surm. - Surma joon.
- Läheb lahti. - Läheb lahti.
Ta meenutab mu naabrit Jimmy Wileyt.
On väga tema sarnane.
Mina lükkaksin selle kogemata maha.
Klassika. Jah.
Keerab.
- Mis asja? - Pilve kohal.
Kaob pilve sisse.
Ja enam seda ei näe.
Jah.
- Arvan… - Korralik pööre.
- …et peaksime proovima. - Soovite?
Prooviksin meeleldi. Jah.
Siit kaarega läbi…
Ühinege Charley ja Ewaniga saates „Maailma haruldased spordialad“.
„Long Way: Haruldased spordialad“.
Tagasi liigud aeglaselt.
Löön läbi palli.
Ta on selleks sündinud.
Charley leidis vist oma kutsumuse.
Annan sulle pärast lepingu ka, meiega liitumiseks.
No tead, odav ma ei ole.
- Väga kena sinust. - Tubli.
Väga hea.
- Hästi tehtud. - Aitäh.
Ewan.
Siin seistes pole see enam mingi nali.
Kuidas tundub? On see umbes renni keskel?
Minu arust pead puidust osa keskel olema.
- Kas ma pole? - Ei. Keskel on nii.
- Selge. - Olgu.
- Jah, sa pead… - Charley on nüüd treener.
Mitte jõuga.
- Mitte jõuga? - Ei.
Nii et ma ei tohiks Jõudu kasutada?
Ära kasuta Jõudu.
- Hästi! - Ideaalne.
Täpselt keskele, Ewan.
- Tubli. - Ma kasutasin Jõudu.
- Ikka kasutasin. - Tubli.
Kuulge. Kaks talenti. Saime täna kaks uut mängijat.
Kaks mängijat. Jah.
Aitäh, poisid. See oli vägev. Nautisin seda väga. Vahva oli.
Jääme siia ja mängime edasi.
- Mulle meeldib mängu idee. - Vaatan huviga.
Vaata, kui kaugele nad lähevad. Õudselt kaugele.
Kaitses
pead kindlustama, et ükski hornuss maha ei kuku,
- enne kui selle peatad. - Hästi.
Vaata neid täkkeid. See on kõva puit.
Muidugi kannavad nad kiivreid.
Jah!
Korralik pirakas.
Kätte sai. Tema lendas ühele poole ja laud teisele.
Tore oli tutvuda.
- Ole tubli. Aitäh sulle. - Aitäh. Head aega.
Me nägime äärmiselt veidrat spordiala.
Kuidas see imelik piitsa moodi kepp küll välja mõeldi?
Jumal seda teab.
Mulle meeldis nende entusiasm.
Oleme nüüd koduteel, sõidame põhja, otse Calais' poole.
Kanali ületame hommikul.
Tere tulemast Prantsusmaale.
- Olemegi kohal, Charley. - Ah sa mait.
See on meie viimane riik enne koju jõudmist.
Jah. See on tõepoolest viimane lõik.
Jah.
Prantsusmaa, mida me tunneme ja armastame.
- Väga kaunis. - Sa vaata vaid.
REIMS PRANTSUSMAA
See näib tuttav.
Olin siin umbes 25 aasta eest.
Siin on imeline gooti katedraal.
Kas peatume ja sirutame jalgu?
Teeme ära.
Arvad, et seesama? Ma ei tea.
- Uhke, eks? - Vapustav, mis?
Tegin Prantsusmaale kuue päevaga ringi peale.
Mul on fotosid. Istun tsiklil, taustaks see hoone.
Tahtsin rahus olla,
nii et lõikasin endale korraliku punkariharja pähe.
Keegi ei kõnetanud mind viis päeva.
Õudne oli. Nii üksildane.
Siit vaadates on see aukartustäratav, eks ole? Hiigelsuur.
Piilume sisse ka.
- Vaata nende klaaside värvi. - Jah. Ja seal lõpus.
Juba sellise hoone ehitamine on uskumatu vägitükk.
Aga kõik need peened detailid on lihtsalt sõgedad.
Kõik kohad on nikerdusi täis.
- Kiviraiduritel lubati tahuda oma… - Omaenda nägu?
Nende enda näod, allkirja asemel.
Siin krooniti Prantsusmaa kuningaid.
Täitsa pöörane.
Üks Telschele.
Mu armsale õele.
No nii. Läksime.
Ikka edasi ja edasi.
„Calais“. Esimene Calais' suunas näitav viit.
Ah jaa. Kas sa näe.
Oleme näinud Prantsusmaa osi, mida kiirteel istudes iial ei näeks.
See meeldis mulle.
Aga mu tagumikul on kõigest sellest kõrini.
Tahaksin tsikli puhtaks pesta.
- Küljed õlist puhtaks teha. - Jah.
- Kindlasti on seal mõni voolik. - Oh muidugi. Kindel see.
No tervist.
See on ju imearmas. Päriselt.
Ah sa mait.
Väga kena.
Suurepärane koht viimase öö veetmiseks.
Paku, mis muutunud on.
Kõige all oli see ikka valge!
Olin kindel, et see on üleni roostes.
Tegelikult oli rooste vaid pinna peal.
Mitte keegi, mina kaasa arvatud, ei olnud seda kunagi pesnud.
Vaata, see on valge.
Ta peab nägema välja nagu peakangelanna.
Sest see ta ongi.
Nõnda. Meie viimaseks ühiseks eineks
valmistan ma porrulaugupastat. Ja veiseliha teeme ka.
Pruunistame pannil ära ja pistame ahju.
See on imeline, eks?
Läbitud teekond ei olnud küll teab mis pikk,
aga 50-aastane mootorratas külmas, kuumuses ja vihmas…
Minu arust päris uhke.
Ma olen talle nii tänulik.
Jessas, kui hea tsikkel, eks? Pagana hea tsikkel on. On ju?
Ma aina…
Kui kedagi pole, jalutan sinna
ja imetlen ta profiili.
Tõeline kaunitar.
Mu tsikkel on lihtsalt nii ilus.
Need kaks ja pool kuud on olnud võrratud.
Oleme tohutult ära teinud. Ja ma nautisin igat hetke.
Nii tore on olnud Ewani seltsis aega veeta.
Teada, et mu selja taga on alati keegi. Teineteise eest hoolitseda.
See meeldib mulle väga.
Ideaalne.
Imekaunis.
Ma röstisin need enne ära.
- Ja pressid lihtsalt välja? - Just nimelt.
Kui purustatud värske küüslauk ära küpsetada,
annab see vahel teistsugust maitset.
Praegu on maitse maalähedasem.
- Teen seda edaspidi alati. - Maitse.
Ja värsket kartulit keedan ma nüüd alati
- koos tilliga. - Jah, tilliga.
- Kaks asja, mida reisil õppisin. Jah. - Ja kartulitel tuleb seista lasta.
Nii et… Jah.
Kes musi tahab?
JÄRGMINE HOMMIK
Kell sai just 6.30, lahkume kell 8.
Sõidame Calais'sse.
Ja siis Charley maja juurde, kus kõik ootavad.
PÄEVIKUKAAMERA
Mary ootab mind.
Tahan teda väga näha.
Olla tema käte vahel.
Ja homme
sõidame koju Šotimaale, kus reis alguse sai.
Aga ongi kõik. Viimane päev.
Lukk ei lähe kinni. Naljakas, eks? Viimasel päeval.
Mõtlesin, mis see on.
Kuidas ma valgetel porilaudadel välja näen?
Oh sa! Ma ei teadnud, et see on valge.
Mina ei teadnud ka. Arvasin, et see on roostes.
- Jah. - Väga naljakas.
Uskumatu, et käes on viimane päev.
Seal see on. Meri.
Jeerum, need on Doveri valged kaljud. Kas on?
- Jah. - Ongi?
- Jah. - Nii lähedal!
Väga raske on meenutada, mida kõike me reisil tegime.
See on hämmastav, kui palju me sellesse mahutada suutsime.
Me tegime selle tohutu ringi 50-aastastel mootorratastel.
See oli päris pikk teekond.
Enamikku riikidest polnud ma varem külastanud.
- Ma pole vist Taanis käinudki. - Mina vist ka mitte.
Näed maastikku enda ümber muutumas.
Läksime.
Kena lumemüür.
Koged ilmastikku vahetult.
Mind ründavad sääsed, keset metsa ja piitsutavas vihmas.
Nad ihkavad mu verd.
Oh heldus.
Mu lemmiköö möödus seal saarel telkides.
Meid jäeti sinna üksi.
Sattusime paljude lugude peale juhuslikult.
Kohtud niimoodi hämmastavate inimestega.
Ja selles on midagi, mis toidab su hinge.
See on ametlik termin.
Sa pead teekonnale avatud olema.
Avatud sellele, et su tsikkel võib katki minna.
Võid teepervele jääda.
Kas sa saaksid olla mu rüütel valgel hobusel?
See oli reisi läbiv meeleolu ja eesmärk.
Võtta vanad tsiklid, et reis oleks aeglasem,
et näeksime rohkem ja reis oleks lõbusam.
Ja just nii läkski.
Uskumatu!
Jessas. Mõte sinu maja juurde sõitmisest tekitab nii suurt elevust.
See on tõesti lahe.
Kõik meie reisid on lõppenud kusagil mujal.
- Jah. - Aga nüüd sõidame,
noh, tagasi tunnelisse, tagasi Suurbritanniasse.
Kodutee oli pikk.
Olemegi kohal.
- Fantastiline. - Oih, oleksin kukkunud.
See oleks piinlik olnud.
Jah. „Nägin üks päev Charleyt ja Ewanit.
Ewan kukkus otse näoli. Otse istuli.“
Jah. Rongis paigal seistes.
Tere tulemast Inglismaale. Loodame, et reis oli meeldiv.
Aitäh valimast…
No nii. Me oleme nüüd Suurbritannia pinnal. Läksime.
FOLKESTONE INGLISMAA
Peame nüüd vasakul sõitma.
Jessas. Vasakul. Vasakul.
Oleme teel Charley Surreys asuva kodu poole.
Ent minu reis ei lõppe seal,
sest homme jätan ma Charley maha
ja asun teele Šotimaa poole.
EWANI MAJA
Mõne tunni pärast oleme…
- Su maja juures! - Minu maja juures.
Kõigepealt kohtume aga mootorratturitega.
See on traditsiooniks kujunenud.
Üritame koordineerida tervet seda saabuvate inimeste konvoid.
Kell on 13.04.
Isa on tavaliselt ülitäpne mees.
Seal ta on.
Tubli! Hakkama said!
RUSSI ISA
Kuulsime sind nurga tagant lähenemas.
- Jah? - Jah, see…
Tsikli hääl.
Nii vahva on peeglist kõiki neid tsikleid näha.
Need poisid on mootorratturid.
Ewan rääkis, et filmivõtete ajal
ei lubatud tal mootorrattaga sõita.
Ta ütles: „Mootorrattaga sõitmise keeld on sama hull kui muusika kuulamise keeld.“
Nad on mootorratturid.
Jessas. Kas mäletad saabumist New Yorki?
Kartsin koledasti, et sa kaod
- inimeste hulka ära. - Jah.
Neid rännakuid Charley seltsis
jagan ma vaid temaga, mitte kellegi teisega.
Ta on alati mu peeglis, või olen mina tema omas.
See tunne on nii tuttav.
Oleme läbinud niimoodi tuhandeid kilomeetreid.
Usun, et vananedes
valid veel rohkem inimesi, kellega sa aega veedad.
Ja Ewan on üks neid inimesi.
Tunned, et oled taas väike poiss.
Saate semudega kokku, sõidate ratastega ja teete lihtsalt pulli.
Nüüd teeme seda täiskasvanutena.
Enne „Long Way Roundi“ seisis mu elu nagu ühe koha peal.
Mäletan, et mõtlesin, et ma olin oma peret alt vedanud.
Olen väga tänulik, et kohtusin Ewaniga.
- See on võrratu olnud. - On jah.
Aitäh, Ewan. See oli imevahva.
Aitäh sulle.
Tegime su majani jõudmiseks pagana suure ringi, Charley.
Soovitan valida järgmisel korral näiteks maantee A1 või M1.
M6.
Siin on minu sissesõidutee.
Ära jama. Imeline.
Tere kõigile!
Hei!
Vaadake mu imekaunist naisukest.
Olly, Olly, Olly…
Kus Mary on?
No sa vaata.
Väga pikk sõit oli.
Armastan sind.
Nii hea on sind näha.
Tere, kullake. Tere.
- Ära tegime! - Jeerum!
Tere, paps. Küll on tore sind näha.
Ootasin sind terve hommiku ja päeva.
CHARLEY ISA
Sa näed nii kena välja, paps.
Nii hea.
Issi!
- Tätoveering? - Aa, tätoveering. Näe.
- Arvasin, et see on suurem. - Jah, see nägi suurem välja.
- Mina olen esimene, sina oled teine. - Mida? Miks nii?
Ning… Jah, ma pole Charley maja näinud.
JÄRGMINE HOMMIK
Istun tsiklile ja sõidan Šotimaale, aga läbi Manchesteri.
Mul on plaan, et ma ei peaks tervet teed tsiklil läbima.
Kaunis Šotimaa ootab taas!
Mu sõber Chris on Volkswageni Beetle'it taastanud.
Nii et panen oma tsikli haagisele
ja õhtuks oleme kodus!
Uurin, kuidas Ewanil läheb.
Ta ei vasta.
No nüüd on kõik läbi.
Charley?
Tere! Kuidas läheb?
Semu, mina igatsen sind ka.
Paku, mis ilm praegu väljas on.
Vihma sajab.
Manchester.
Väga uhke.
Ma pole kümme nädalat autoga sõitnud.
- Kümme nädalat? - Ehk oskan veel. Jah.
Šotimaa! Šotimaa!
TERE TULEMAST ŠOTIMAALE
Tundmatu sõrmejälg.
Noh, koju mind ei lubata, uks ei lase mind sisse.
Sõrmejälg kinnitatud.
JÄRGMINE HOMMIK
Näe. Vajuta. Võta. Seda siin. Seda. Näe, vajuta.
Tõlkinud Triin Jürimaa