På tre eventyr har vi reist til noen av verdens mest bortgjemte steder.
Nå er vi underveis, Charley.
Men vi har aldri utforsket landene nærmest oss.
- Nå entrer vi Europa. - Kjør på.
Vi skal bruke sommeren på en spektakulær rute
gjennom 17 av våre naboland.
Vi starter hos meg i Skottland, krysser over til kontinentet,
reiser opp gjennom Norden, krysser polarsirkelen,
ned til de baltiske landene, gjennom Alpene og Frankrike
og er hjemme igjen to måneder senere.
Og vi tar sjansen
og kjører temperamentsfulle 50 år gamle sykler som har fått nytt liv.
Sykkelen lager rar lyd.
Med på en tredje motorsykkel er fotografene Claudio og Max.
Og gutta har også egne dagbokkameraer.
Russ og jeg og crewet kjører etter i bil.
Og vi treffer bare gutta når det trengs.
I sommer har vi Europa som lekeplass.
Oi!
Vi tar det som det kommer og ser hva vi finner på veien.
Nå er vi i Østerrike.
Jeg er litt småsulten. Hva er Østerrikes nasjonalrett?
Tror det er schnitzel og eplestrudel.
Ja. Schnitzel og strudel.
Vi avslutter turen på topp, Europas høyeste fjellkjede. Alpene.
Vi begynner i Østerrike, kjører gjennom Sveits
og så opp gjennom Frankrike på vei hjem.
Først en rask stopp i Wien.
Rumpa mi er sår.
Jeg kjører frem, Ewan, så kan du klappe meg på rumpa.
- Hjalp det? - Det hjalp. Takk.
- Hva heter denne elven? - Donau. Ja.
Å, ja.
- Det var sånn jeg så det for meg. Wien. - Ja.
Vi er i Wien.
Drømmenes og musikkens by.
Og heldigvis for oss er den berømt for kakene sine.
Å, se her. Det var synkronisert parkering.
Vi har hørt om en interessant, liten kafé som har noen av byens beste bakverk.
Den er drevet av pensjonister.
- Er det her? - Se på den søte bestemoren.
Flott. Drevet av eldre damer.
Kanskje eldre menn også.
- Se på møblene. - Helt vilt.
- Er det deres første besøk? Bare sitt. - Her?
- Ja, ja. - Nydelig.
Takk. Så fint.
Det er bestemors spisestue.
Vi er en kafé for gamle og unge. Gamle og unge jobber sammen.
- Trives du? - Ja, jeg liker det.
Jeg har vært her i ti år.
I ti år?
Ja. Hva skal det være? En spesialkaffe eller…
- Ja takk. - Ja, jeg blir med og ser på kaffen.
Vennligst sitt ned…
Jeg må spørre…
OK.
- Kjører dere motorsykkel? - Ja.
Da jeg var ung, lette jeg overalt etter en mann med motorsykkel…
Men jeg fant ingen.
- Du fant ingen? - Nei.
- Nå fant du oss. - To.
Nei, jeg er for gammel.
- Hallo. - Hei!
Kan jeg få en bit av denne?
- Apfel strudel? Ja. - Ja takk.
- Krem? - Ja takk.
- Krem, ja? - Krem.
Vi har et uttrykk i Skottland.
"Spis opp. Nå er du hos tante." Her er det litt sånn.
Spis opp. Nå er du hos tante.
Takk.
Er det eplestrudel? Kan jeg få en bit?
- Å, så god. - Godt, ikke sant?
- I helsike. - Den var god.
Disse kakene er typiske for Wien.
- Er det… - Herregud.
- Er det vaniljekrem? - De er fylt med varm plommemarmelade.
Og varm vaniljesaus.
- Å, hjelpes. - Vaniljesaus.
- Er det som yoghurt? - Nei, det er…
Rett ned på buksa.
Deilig krem.
- Gud, så godt. - Vil du låne vaskemaskinen?
Ja.
- Bestemor, kan du vaske den? - Ja, den er straks klar.
Tusen takk.
Vi tar litt av den.
Tusen takk. Nydelig.
Det ser til og med ut som noe bestemor kunne lagd.
Se. Ikke sant?
Det er to grunner til at vi gjør dette.
KAFEEIER
Den ene er det økonomiske.
Hvis du er over 65 og trenger en ekstra inntekt,
- fins det ingenting. - Ingenting.
- Og det andre er det sosiale. - Ja.
Når folk holder seg i aktivitet og har noe meningsfullt å gjøre,
- holder de seg friske mye lenger. - Friske.
- Ja. - Gratulerer. Dere får det til å funke.
Og dere hjelper så mange på veien.
- Og vaniljesausen er utrolig god. - Ja.
- Du liker den? - Vaniljesausen er veldig god.
- Det er jo bestemors vaniljesaus. - Ja.
Jeg har spist all sausen. Unnskyld.
- Nei, det er i orden. - Ingenting igjen til deg.
- Unnskyld, Charley. - Men…
- For en god idé. - Helt genial.
- Denne veien? - Ja.
Du får kjøre først.
Riktig.
Jeg har spist så mye.
Jeg òg. Jeg føler meg helt gravid.
- Ja, jeg vil bare legge meg nedpå. - Slukne helt. Ja.
Tid for litt ekte, østerriksk kultur. Og da må vi opp i fjellene.
Om sommeren er dette flotte landskapet kulisse for skuespill og konserter.
Og vi er invitert på førvisning av en ny opera som skal spilles på en innsjø.
Dette er en så vakker del av verden. Elsker det.
Operaen handler om en havmann som faller for en saltjomfru
og er løst basert på et folkeeventyr
om at verdifulle saltkilder ble funnet i denne innsjøen.
- Oi, se her. - Fint, ikke sant?
Ja.
Se. Der ute er hun. Det er vel saltkvinnen?
Det er henne havmannen ser etter.
Der er de andre skuespillerne. I båten.
Se der.
Jeg sendte legenden til Vanni Moretto.
Og han komponerte en opera for oss.
Og jeg fant Andreas som er instruktør.
- Takk for at vi får se på. - Det er første prøve.
- Første på vannet. - Spennende? Topp. Lykke til.
Det er den enkleste.
Det er akkurat her legenden utspiller seg.
Så du vet, det er veldig spennende å være her.
OK. Vær så god!
Ho hei, venner! Hei, fatt mot!
Senk garnene Trekk med styrke
Takk! Vi fortsetter hit.
Takk.
Johanna, kan du trekke båten litt tilbake?
Kan du gjøre det i vannet?
Vær så god!
- Det er han som har sett… - Ja.
- …vannmannen? - Han har sett noe i vannet.
Noe rart.
Vennligst ikke stå mellom meg og sangeren. Flytt dere.
Vennligst flytt dere.
- Du var flink med båten. - Takk.
- Ja. - Det var litt uventet.
- Du dro den inn alene. - Sterkt.
Vi stopper her. Fin pause.
- Tvi, tvi! - Storartet.
- Kos dere. - Takk.
Og tusen takk for at vi fikk se på. Det var helt spesielt. Takk.
Det er sånn man skal se opera.
Storslagent. Jeg trives så godt her.
Her finner vi noen av verdens vakreste landskap.
Og mens jeg er her,
må jeg benytte sjansen til å leve ut min nye lidenskap.
Jeg gleder meg sånn til paraglidingen i morgen.
Jeg elsker det.
Drømmen min er å bestige Skottlands fjell og fly ned langs dem.
Derfor vil jeg lære å bli en god pilot.
NESTE MORGEN
Dette er dagen.
Jeg gikk et kurs i Santa Barbara og lærte paragliding.
Jeg er ikke helt sertifisert ennå, men snart.
Vi starter her oppe og flyr ut her.
Mister høyde her. Ned.
Og så lander vi der et sted.
Å. Forholdene er helt nydelige.
OK. Nå er vi her.
Her er startpunktet. Der drar han.
Litt høyere enn i Santa Barbara.
- Skal jeg svinge litt og vente på deg? - Du trenger ikke.
- Du daler. Når du er i gang, starter jeg. - OK.
Og hvis jeg gjør en feil i starten, må du klare deg selv.
Hvem var det som syntes dette var lurt?
Knyt en knute, snurr.
Vi skal fly tandem. Så jeg tenkte det var fint å fly med Ewan.
Jeg var der nede, og nå er jeg her oppe.
Der nede hadde jeg selvtillit.
Selen er superlett, ingen spenner.
Det er bare sånne kroker. Og så skal denne over og feste alt.
En liten strikk, det er alt.
- Ewan? - Ja.
Du kan starte når vinden føles bra.
Han har gjort dette noen hundre ganger, så jeg er fornøyd.
Oi. Noe så vakkert.
Når du skal styre en paraglider, lener du deg først over.
Det starter svingen. Bremse litt.
Og så går du rundt.
Slapp av i beina, Ewan. Slapp av.
Se hvor du er.
Charley! Hei!
Alt vel, kompis?
Ja da. Jeg henger litt her. Ville bare droppe innom.
Hyggelig å se deg her oppe.
Å, gud.
Dette er nesten en religiøs opplevelse.
Jeg elsker det.
Oi!
Kanskje vi kan fly til landingsfeltet?
Å, gud.
Oi.
- Løft føttene. - Ja.
OK.
- OK? - Ja.
Jeg ble litt kvalm da vi fløy rundt og rundt.
Følte meg litt…
Litt svimmel. Men det var helt fantastisk!
Her kommer Ewan.
Charley!
- Helt utrolig, ikke sant? - Fy søren!
Vi så hverandre der oppe, men vi endte i ulik høyde og sånt…
Ja, men du så bra ut.
- Charley, kan du samle den sammen… - Ja.
Brette den over. Sånn.
- Skal jeg lukke den herfra? - Ja.
Campingen har gjort oss flinke til å pakke.
Kanskje jeg er så glad i telt fordi det minner meg om paragliding.
Er det ikke fantastisk? Du kan ha den bak i bilen.
Der har du flymaskinen din.
Det er alt.
- Hvordan var det? - Så vakkert. Jeg måtte gråte.
Jeg ble så rørt.
Jeg elsket det.
Jeg har aldri startet så høyt.
Så det var spennende.
Det var artig. Instruktøren dobbeltsjekket alle festene.
Men jeg måtte sjekke selv også.
Dobbeltsjekke at han hadde dobbeltsjekket.
Vi har hørt om en kunstner som jobber i et slott i denne delen av Sveits.
Han har tatt navnet Not Vital
og var en del av en kunstnergruppe i New York på 80-tallet
sammen med Warhol og Basquiat.
Helt klart utenfor allfarvei.
Oi, se der oppe.
Et skikkelig stort hus.
Er det galleriet hans, eller bor han her?
Litt begge deler, tror jeg.
- Hallo. - Bor du her oppe?
- Iblant. - Iblant?
- Ville ikke du gjort det? - Jo.
Helt klart.
- OK. - Oi. Den der likte jeg.
Den heter Unpleasant Object.
Unpleasant Object.
Kan vi gå og se?
- Vil dere opp dit? - Ja, gjerne.
Se på dette.
I år 1900 kom en som het Lingner hit.
Han fant opp Odol munnvann.
Og det gjorde ham så rik…
…at han kunne gjøre hva han ville.
Han kom hit og fikk se ruinene her,
kjøpte dem og brukte 16 år på å bygge alt opp.
Så dette slottet er bygd på munnvann, på tyskernes friske ånde.
Storartet.
Ja, det er testikler.
- David av Michelangelo i Firenze. - Ja.
Og hvis David hadde vært like stor som Palazzo,
ville ballene hans vært så store.
Flott å få se dem.
For et sted.
Utrolig.
Jeg har lagd et tre.
- Støpt det i bronse. - Oi.
Vakkert gjort. Så stort. Hvor mange deler er det støpt i?
Vet ikke. Ganske mange, sikkert.
Men det er teknikk. Og teknikk er ikke så viktig.
Det sier Michelangelo.
- Teknikk er ikke… - Ikke viktig.
Vi går. Vi tar heisen.
Å, det er heis. Selvfølgelig. Festlig.
Oi.
Eieren Lingner ville bli organist.
Og han skulle spille her?
Ja, på dette orgelet. Europas største private orgel.
Jøss.
Se på pipene.
Før trodde de at alt måtte være rett.
Ja.
De kan være som spagetti, bare luften går gjennom.
De kunne gjøre orgelet mindre.
Og når ble det bygd?
I 1916, samme år som han døde.
- Kan man spille på det? - Ja.
- Få se. - Prøv.
Jeg har aldri spilt på noe sånt.
- Oi. - Dette er Benjamin Brittens.
Oi.
Dette var hans, han komponerte her.
Jeg spiller på Benjamin Brittens piano.
Der ser du.
- Nydelig. - Skal vi lukke…
- Bare la det stå. - Charley, du har rett.
- Vi er bekymret for det der. - Jeg lukker det.
Men det er bygd i England.
- Ja. - Nettopp. Så derfor må vi…
Ja.
Har du hatt engelsk bil?
Han dukket bare opp.
Se på dette.
Hvis du liker fjell, er dette stedet.
Oi.
Dette er nasjonalpark.
Ja.
- Det er så fint å reise og utforske. - Fantastisk.
Kanskje dette bare er utsiktstårn.
- Nei. - Jeg tuller.
De blåste i utsikten.
Tanken om å se ut er ny.
I gamledager var du enten ute eller inne.
Tanken om å se på landskapet er dekadent.
- Gøy. - Dekadent.
Det var en glede å treffe deg. Helt fantastisk.
En stor glede å få være sammen med deg.
Jeg tok bilde av regnbuen.
Det ser ut som den kommer ut av kamelens bekken.
Å, ja.
Det var en ganske utrolig opplevelse.
Han var litt av en type. Artig. Han hadde en morsom måte å snakke på.
Morsomt der borte ved orgelet. Du vet, han organisten.
Hvor kom han fra? Skulle tro han sto klar der.
- Det var så rart. - Ja.
Han så ut som han kom fra en italiensk kunstfilm fra 50-tallet.
Før vi kjører fra Alpene, skal vi overnatte hos fotografen vår Claudio.
For et fantastisk sted å vokse opp!
Se på dette. Og Claudios motorsykkel.
Se på den. Claudios Long Way Round-sykkel.
- Ja. - De var så flotte.
Jeg elsker dem ennå.
Hallo.
Nittito år.
CLAUDIOS FAR
- Jeg har deltatt i OL. - OL.
Hyggelig. Jeg heter Ewan.
- OL i trapper. - Trapper.
- Gullmedalje, - Ja, ja.
Tjue år på reise med deg, Claudio.
Og vi har aldri vært hjemme hos deg. Du har alltid snakket om det.
Så fint med alt treverket.
Ja, det er typisk her, for det er så forbannet kaldt om vinteren.
- Ja. - Takk.
God natt. Mange takk.
Ha det.
NESTE MORGEN
Det er ganske tidlig om morgenen. Og jeg sov dårlig.
Jeg ble holdt våken av denne lille saken her.
Der er den skyldige. Klokken seks var det en fest av klokkespill.
Man venner seg visst til det.
Ha det bra.
Etter deg, Charley.
Vi skal kjøre fra Sveits, men ikke før vi har prøvd nok en lokal idrett. Hornussen.
Også kjent som bondegolf.
Å, der var den i fri. Ikke bra.
Jeg har merket at de ikke tar svingen så bra i fri, disse syklene.
Vet dere hva det minner meg om?
Jo, Sally Gap i Wicklowfjellene i Irland.
Nei, den kjenner jeg ikke til.
Det ligner Glencoe.
OK, da kjører vi.
Vi vet ikke helt hva det er. Men det får vi se.
Det var her J.K. Rowling fant på rumpeldunk i Harry Potter.
- Var det? - Jeg bare gjetter.
- Diktet du det opp? - Ja.
OK.
Hentet fra Book of Boorman.
Se på den snåle rampen.
Det er der de…
Oi.
- Er det pinnene? - Ja.
- Jeg så ikke for meg en fiskestang. - Lang og vinglete.
Så her slår vi en hornuss.
- Det ligner en hockeypuck. - OK.
Litt mindre og hardere. Den får veldig høy fart. 300 km/t.
De prøver å slå hornussen så langt de kan.
- Det er pucken. - En leirklump.
Hvor ligger den?
Helt ytterst.
Oi. OK.
- Hva skjer om den går inn i trærne? - Det er dødlinjen.
Ja, dødlinjen.
- Dødlinjen. - Dødlinjen.
- Han begynner. - OK.
Han minner meg om naboen min Jimmy Wiley.
Jeg hadde slått den ned ved et uhell.
Typisk.
Han svinger.
- Hva? - Opp i skyene.
Den går opp i skyene.
Og nå ser vi den ikke lenger.
Ja.
- Jeg føler at vi må prøve. - Vil dere prøve?
Ja, gjerne.
Så jeg svinger sånn.
Bli med Charley og Ewan på Sjeldne idretter verden rundt.
Long Way Rare Sport.
Du svinger tilbake, og så sakte.
Slå gjennom ballen.
- Et naturtalent. - Tror Charley har funnet sitt kall.
Du skal få medlemskap hos oss.
Men jeg er ikke billig.
- Pent av deg. - Bra.
Riktig bra.
- Bra gjort. - Takk.
Ewan.
Det er ingen spøk å stå her.
Ser det ut som jeg er halvveis mot røret der?
Jeg tror du må treffe midt på treet.
- Er jeg ikke på midten? - Nei, der er midten.
- Ja, du må… - Nå er han trener også.
Ikke så hardt.
- Ikke så hardt? - Nei.
Skal jeg ikke bruke kraften?
Ikke bruk kraften.
- Bra! - Perfekt.
Midt i, Ewan.
- Bra gjort. - Jeg brukte kraften.
To naturtalenter. Vi har to nye spillere.
Ja, to nye i dag.
Takk, karer. Det var kjempegøy. Dette likte jeg.
Vi blir her og fortsetter.
- Jeg liker at det er et spill. - Skal bli interessant.
Se, så langt de går. Kjempelangt.
Forsvaret skal
sørge for at ingen hornusser treffer bakken.
Se på merkene her. Den er av tre. Ikke rart de har hjelm.
Ja!
Et monsterslag.
Han klarte det. Han gikk den veien, og brettet gikk andre vei.
Hyggelig å treffe deg.
- Ha det bra. Tusen takk. - Takk.
For en snål idrett.
Hvordan fant de på den merkelige pisken?
Gud vet.
Men jeg elsker entusiasmen.
Nå er vi på oppløpet. Vi kjører nordover til Calais
og over kanalen i morgen tidlig.
Velkommen til Frankrike.
- Det var det, Charley. - I helsike.
Dette er siste land før vi er hjemme.
Ja, dette er virkelig siste etappe.
Ja.
Frankrike vi kjenner og elsker.
- Oi, så fint. - Oi, se her.
Dette ser kjent ut. Jeg var her for 25 år siden.
Det er en flott, gotisk katedral her.
Skal vi stoppe og strekke på beina?
OK, det gjør vi.
Tror du det er den? Jeg vet ikke.
- Fantastisk, ikke sant? - Utrolig.
Jeg var på en seks dagers rundtur i Frankrike.
Jeg husker et bilde av sykkelen min med denne i bakgrunnen.
Og jeg ville være i fred, så jeg hadde skikkelig, barbert hanekam.
Og ingen snakket til meg på fem dager. Det var fryktelig. Så ensomt.
Ganske overveldende å se den sånn.
Den er så stor.
Vi tar en titt inn.
- Se på glassmaleriene. - Og innerst der.
For en imponerende bragd å bygge noe sånt.
Det er helt sinnssykt mange detaljer.
Det er utskjæringer overalt.
- Steinhuggerne fikk hugge ut… - Sine egne ansikter.
…sine egne ansikter som en slags signatur.
Det var her de kronet franske konger.
Helt vilt.
Et for Telsche.
Min fine søster.
OK, da kjører vi.
Fremad og opp.
Første skilt til Calais.
Ja, se der.
Vi har sett så mye av Frankrike du ellers ikke ville sett fra motorveien.
Jeg liker det godt.
Men rumpa mi har fått nok.
Skulle gjerne vasket sykkelen. Bli kvitt alt oljesølet.
- De har sikkert vannslange. - Helt sikkert.
Å, hallo.
Så fint. Virkelig.
Vel…
Herlighet.
Så fint.
Flott sted for vår siste natt.
Se for en forskjell.
Den var hvit under der.
Jeg trodde det bare var rust.
Men det var bare litt på overflaten.
Ingen har vasket den, ikke jeg heller.
Men se, den er hvit.
Hun skal se ut som showets stjerne.
Hun er stjernen.
Som vårt siste måltid sammen
lager jeg pasta med purre, og så skal vi ha biffkjøtt.
Vi bruner den og setter den i ovnen.
Er det ikke fantastisk? Det er ikke verdens lengste tur,
men for en 50 år gammel sykkel i både kaldt vær, varmt vær og regn
er det ganske imponerende. Jeg skylder henne en stor takk.
Herregud, for en god sykkel. Pokker, for en god sykkel!
Jeg må bare…
Når jeg er alene må jeg bare bort der og se på henne i profil. Hun er så vakker.
For en vakker sykkel.
Disse to og en halv månedene har vært utrolige.
Vi har gjort så mye. Og jeg har elsket hvert minutt.
Det har vært helt topp å henge med Ewan
og ha en med seg hele tiden.
Vi passer på hverandre.
Det er jeg så glad i.
Nå er den perfekt.
Nydelig.
Jeg bakte disse i stad.
- Du bare klemmer dem ut? - Ja.
Hvis du knuser dem og har i rå hvitløk,
kan det gi en annen smak.
Nå smaker det mer jordaktig.
- Jeg skal begynne med det. - Smak.
- Og jeg skal koke nypoteter i dill. - I dill, ja.
- To ting jeg har lært på turen. - Og du må la potetene hvile.
Sånn.
Hvem vil ha en suss?
NESTE MORGEN
Klokken er litt over halv sju. Vi kjører åtte. Til Calais.
Hjem til Charley og treffe alle igjen.
Mary venter på meg. Gleder meg til å se henne.
Gleder meg til å bli omfavnet av henne.
Og i morgen…
…er det hjem til Skottland der vi startet.
Nå er siste dagen kommet.
Jeg får ikke glidelåsen opp. Komisk den siste dagen.
Lurte på hva det var.
- Hva syns du om mine hvite skjermer? - Oi, visste ikke at de var hvite.
Jeg trodde de var fulle av rust.
- Ja. - Så festlig.
Jeg kan ikke forstå at dette er den siste dagen.
Der ser vi sjøen.
Er det de hvite klippene i Dover?
- Ja. - Er det?
- Ja. - Så nærme!
Det er vanskelig å huske alt vi har gjort på turen.
Det er ganske utrolig.
Vi har gjort så mye.
Vi har gjort denne lange reisen på 50 år gamle sykler.
Det er langt å kjøre.
De fleste av landene hadde jeg aldri vært i før.
- Jeg har aldri vært i Danmark. - Ikke jeg heller.
Du får se landskapet skifte rundt deg.
Nå skjer det.
En mur av snø.
Du får oppleve elementene.
Jeg blir angrepet av mygg i pissregn. De er ute etter blod.
Kjære vene.
Den beste kvelden var da vi teltet på øya. Og de lot oss være igjen der.
Vi snublet over mange historier og fikk treffe fantastiske mennesker.
Og det er næring for sjelen.
Ka-tung. Det er det tekniske uttrykket.
Du må være åpen for reisen.
For at sykkelen kan bryte sammen…
…og du blir stående i veikanten.
Kan du være min reddende ridder?
Det var innstillingen. Det var hele poenget.
Kjøre gamle sykler og senke farten litt, så vi fikk se mer og ha det mer moro.
Og sånn ble det.
Fantastisk!
Det er så gøy at vi skal kjøre hjem til deg.
Det er kult. Turene våre har alltid endt et annet sted.
- Ja. - Og nå skal vi
tilbake gjennom tunnelen, tilbake til England.
Long Way Home.
Da kjører vi.
- Fantastisk. - Veltet nesten.
Det hadde vært flaut.
"Jeg så Charley og Ewan her forleden. Ewan gikk rett på trynet, rett på ræva."
Ja, mens han sto i ro på et tog.
Velkommen til England. Vi håper reisen var fin.
Nå er vi på engelsk jord.
Å, nå må vi kjøre på venstre side.
Herregud. Venstre.
Siste etappe hjem til Charley i Surrey.
Men reisen slutter ikke der for meg, for i morgen kjører jeg mot Skottland alene.
Om bare noen timer er vi…
- Hjemme hos deg! - Hos meg.
Men først skal vi treffe flere motorsykkelfolk.
Det er tradisjon.
Vi prøver å koordinere alle konvoideltakerne som kommer.
Klokken er fire over ett.
Pappa pleier å være veldig presis.
Her kommer han!
Bra! Du klarte det!
FAREN TIL RUSS
Vi hørte deg rundt svingen.
- Ja? - Ja…
…fra sykkelen.
Så fint å se alle syklene i bakspeilet.
De er motorsykkelfolk.
Ewan fortalte fra en filminnspilling,
og han ikke fikk kjøre sykkel.
Han sa: "Å nekte meg å kjøre sykkel er som å nekte meg å høre på musikk."
Det er identiteten deres.
Husker du turen inn mot New York?
Jeg følte at jeg mistet deg bort blant alle menneskene.
Å være på veien med Charley
er noe jeg deler bare med ham. Han er i speilet mitt, eller så er jeg i hans.
Det er så kjent.
Vi har tilbakelagt så mange tusen kilometer sånn.
Når du blir eldre,
blir det mye viktigere hvem du velger å være sammen med.
Og Ewan er en av dem.
Jeg blir som en liten gutt igjen.
Ute på sykkel med kompisene. Vi gjør nesten det samme som voksne.
Jeg hadde liksom ingen retning før vi lagde Long Way Round.
Jeg husker jeg tenkte at jeg var en skuffelse for familien.
Så jeg er takknemlig for at jeg møtte Ewan.
- Det har vært helt fantastisk. - Ja. Takk, Ewan.
Takk selv.
Det var litt av en omvei hjem til deg, Charley, det må jeg si.
La meg få foreslå A1 eller M1 neste gang.
M6.
Her er innkjørselen min.
Utrolig.
Hallo, alle sammen!
Å! Hei!
Se på den vakre kona mi.
Å, du hellige…
Hvor er Mary?
Å, se her.
Det var en lang omvei.
Elsker deg.
Godt å se deg.
Hei, vennen.
- Vi klarte det. - Herregud!
Hei, pappa. Så godt å se deg.
Jeg har ventet på deg i hele formiddag.
CHARLEYS FAR
Du er så fin, pappa. Du ser så godt ut.
Pappa!
- Tatoveringen? - Se.
- Den er mindre enn jeg trodde! - Ja, den så større ut.
- Jeg står før deg. - Hva? Hvorfor er hun først…
Jeg har aldri vært hjemme hos Charley.
NESTE MORGEN
Jeg skal kjøre til Skottland via Manchester,
der jeg har en plan, så jeg slipper å kjøre hele veien.
Mot vakre Skottland igjen!
Kompisen min Chris har skrudd sammen en Volkswagen Beetle.
Så jeg skal sette sykkelen på en henger, og til kvelden er vi hjemme!
Jeg ringer Ewan.
Han svarer ikke. Nå er det slutt.
Charley? Hei, mann! Åssen går det?
Kompis, jeg savner deg også.
Gjett hvordan været er.
Det regner.
Manchester.
Den er kjempefin!
Jeg har ikke kjørt bil på ti uker. Håper jeg husker hvordan man gjør.
Skottland! Skottland!
Fingeravtrykk ukjent.
Jeg får ikke komme inn i mitt eget hus.
Fingeravtrykk kjent.
NESTE MORGEN
Her. Trykk her. På denne.
Tekst: Trine Haugen