Under 20 år och tre otroliga äventyr
har vi rest till några av världens mest avlägsna hörn.
Här är vi, ute på vägarna, Charley.
Ändå har vi aldrig riktigt utforskat länderna precis utanför dörren.
- Okej, då åker vin i Europa. - Då åker vi.
Så i sommar ska vi köra en spektakulär runda
genom 17 av våra närmaste grannar.
Vi börjar hemma hos mig i Skottland och korsar över till kontinenten,
reser upp genom Norden och in till Norra polcirkeln,
ner genom Baltikum innan vi slingrar oss genom Alperna och över Frankrike
och återvänder hem två månader senare.
Och vi är våghalsiga och gör resan på temperamentsfulla 50-åriga hojar
som fått en ny chans i livet.
Min hoj låter märkligt.
Jämte dem på en tredje motorcykel åker kameramännen Claudio och Max.
Killarna tar även med sig personliga dagbokskameror.
REGISSÖR / PRODUCENT
Russ och jag följer efter med ett litet filmteam
och möter bara upp om nödvändigt.
Så, i sommar blir Europa vår lekplats.
Wow!
Och vi ska åka dit näsan pekar och se vad vi hittar ute på vägarna.
Vi är i Österrike nu.
Lite småhungriga.
Vad är Österrikes nationalrätt?
Jag tror det är schnitzel och äppelstrudel.
Ja. Schnitzel och strudel.
För att avsluta resan på topp styr vi mot Europas största bergskedja,
Alperna.
Vi börjar i Österrike, sveper igenom Schweiz
och sen upp genom Frankrike på vägen hem.
Först, ett kvickt depåstopp i Wien.
WIEN ÖSTERRIKE
Åh, Wien
Min rumpa är väldigt öm.
Jag kör fram, Ewan, så kan du klappa min rumpa.
- Är det bättre? - Ja. Tack.
Vad heter floden igen?
- Donau. Ja. Donau. - Donau.
Ja.
- Så här föreställde jag mig det. - Ja.
Wien.
Här är vi Wien. Drömmarnas stad, musikens stad,
och lyckligtvis för oss, en stad känd för sina bakverk.
Kolla. Det där var synkroniserad parkering.
Vi har hört om ett intressant litet kafé som serverar några av stans bästa bakverk.
Det drivs av äldre pensionärer.
- Är det här? - Titta. Med det lilla mormorsansiktet.
Underbart. Drivet av de gamla damerna.
Eller kanske gamla män också.
- Titta på möblerna. - Häftigt.
VÄLKOMMEN TILL MORMORS VARDAGSRUM
- Ert första besök? - Ja.
- Varsågoda och sitt. - Här?
- Ja. - Underbart.
Tack. Vad fint.
Se er om, det är mormors vardagsrum.
Vi är ett kafé för gamla och unga. Gamla och unga arbetar tillsammans.
Trivs du med det?
- Ja, jag tycker om det… - Det är roligt, ja.
Jag har arbetat på kafét i tio år.
Tio år?
Ja. Vad vill ni ha? Nåt särskilt kaffe eller…
- Ja. - Ja, jag går och tittar på kaffemenyn.
Snälla, sätt dig, så jag får fråga…
Okej.
- Kör ni båda motorcykel? - Ja, vi kör motorcykel.
Åh, när jag var ung letade jag överallt efter en man med motorcykel…
Jag hittade honom inte.
- Hittade du ingen? - Nej.
- Nu har du två. - Två.
Nej! Jag är för gammal.
- Hej. - Hej!
Kan jag få en bit av den här, tack?
- Äppelstrudel? - Äppelstrudel. Ja, tack.
- Grädde? - Ja, tack. Grädde, ja.
Vi har ett uttryck i Skottland.
"Ät upp. Du är hos din faster."
Det här är lite så.
"Ät upp, du är hos din faster."
Tack.
- Äppelstrudel? - Ja.
Får jag smaka?
- Väldigt god. - Eller hur?
- Jäklar. - Den var god.
Här är våra särskilda bakverk från Wien.
- Är det… - Herregud.
- Är det vaniljkräm? - De här bullarna
är fyllda med varm plommonmarmelad och varm vaniljsås.
- Åh, jösses. - Vaniljsås. Åh, jösses.
Är det som yoghurt?
Det är… Nej, det är…
Rakt ner på jeansen.
Det är god crème anglaise.
- Herregud, så gott. - Vill du låna tvättmaskinen?
Ja.
Mormor, kan du köra en snabbtvätt?
Ja, alldeles strax.
Tack så mycket. Jösses.
Låt mig stjäla en bit.
Tack så mycket. Ljuvligt.
Det ser till och med ut som nåt en mormor skulle baka åt en.
Titta. Eller hur?
Så, det finns två drivfjädrar.
KAFÉÄGARE
En är ekonomisk fattigdom.
Om man är över 65 och behöver en extrainkomst,
- finns det ingenting. - Ingenting.
- Och det andra är social fattigdom. - Ja.
När folk håller sig aktiva med meningsfulla aktiviteter,
- håller de sig friska mycket längre. - Friska.
- Ja. - Grattis. Du har lyckats. Bra gjort.
Och du hjälper så många.
- Och din vaniljkräm är makalöst god. - Ja.
- Gillar ni den? - Väldigt god.
Såklart den är. Den är som mormors vaniljkräm.
Jag har ätit all vaniljkräm. Förlåt.
- Ingen fara. - Jag lämnade ingen…
…crème anglaise åt dig.
- Förlåt, Charley. - Men…
- Vilken bra idé. - Fantastisk. Helt fantastisk.
- Hitåt, väl? - Ja.
Ta täten du, Ewan.
Jag vräkte just i mig.
Jag vet. Jag med. Jag känner en liten matbebis.
Jag hade velat lägga mig en stund.
Jag hade gärna slocknat just nu.
Dags för lite riktig österrikisk kultur, och för det ger vi oss upp i bergen.
Sommartid blir detta fantastiska landskap
en naturlig bakgrund för en rad teateruppsättningar och konserter.
Och vi ska få en förhandstitt på en ny opera som sätts upp vid en sjö.
Österrike är en sån vacker del av världen. Fantastiskt.
Operan handlar om en havsman som faller för en saltmö
och är löst baserad på en gammal folksaga
om hur värdefulla saltavlagringar hittades i just denna sjö.
GRUNDLSEE ÖSTERRIKE
- Wow, titta här. - Fint, eller hur?
Ja.
Titta. Där ute är hon. Det är väl saltkvinnan?
Det är henne havsmannen letar efter.
Där är övriga ensemblen.
- Wow. - I båten.
Titta.
PRODUCENT
Jag skickade denna legend till Vanni Moretto.
KOMPOSITÖR
Och han beslöt att komponera en opera åt oss.
Och jag hittade Andreas, vår regissör.
- Tack för att vi får titta på i dag. - Det är första repet.
REGISSÖR
- Första repet vid sjön. - Ja. Är det spännande?
- Ja. - Toppen. Lycka till.
Det är den enklaste.
Det är just här legenden utspelar sig. Så, ni vet…
Det är väldigt roligt att vara här.
Okej. Och kör!
Hej-hå, hej-hå Fatta nu mod!
Sänk näten ner Dra upp med kraft
Tack! Vi repeterar den biten igen.
Tack.
Johanna, kan du dra hit båten lite? Kan du göra det i vattnet?
Och, kör!
- Är det han som har sett… - Ja.
- …vattenmannen? - Ja. Han har sett nåt märkligt i vattnet.
Skym inte sångaren för mig, tack.
Flytta er.
Snälla, flytta er.
- Du var duktig med båten. - Tack.
- Ja. - Det var lite oväntat.
Du drog den bakåt själv vid ett tillfälle. Väldigt stark.
Okej. Vi pausar här.
- Strålande. Lycka till! - Strålande.
- Ha det så trevligt. - Tack.
Och tack för att vi fick titta på denna morgon. Det var speciellt. Tack.
Så ska en opera ses.
Det är magnifikt. Jag tycker verkligen om att vara här.
Det här är en del av världens vackraste landskap.
Och medan jag är här,
kan jag inte missa chansen att utöva en ny passion jag har.
Jag ser fram emot morgondagens skärmflygning.
Det är nåt jag verkligen älskar.
Min dröm är att bestiga och flyga ner från Skottlands berg.
Därför vill jag verkligen lära mig att bli en bra pilot.
NÄSTA MORGON
I dag ska det ske.
Jag gick en skärmflygningskurs i Santa Barbara.
Jag är inte certifierad än, men jag är nära.
DAGBOKSKAMERA
Jag ska starta här uppe, flyga ut hit.
Glida ner här.
Och sen landa där nånstans.
Fantastiska förhållanden.
Okej. Då är vi framme.
Här är startplatsen.
Lite högre än Santa Barbara.
- Ska jag cirkla runt och invänta er? - Det behöver du inte.
INSTRUKTÖR
- Så fort du är okej, kör jag. - Okej.
Och om jag sabbar starten, då får du klara dig själv.
Vad gör jag? Vems idé var det här?
Gör en knut och vira runt.
Vi ska flyga tandem. Så jag tänkte att det vore fint att flyga med Ewan.
Jag var där nere och nu är jag här uppe. Jag kände mig självsäker där nere.
Selen är superlätt. Den har inga klämmor.
Den hakar bara i där.
Och sen låser man med den här.
Ett litet elastiskt band, bara.
- Så, Ewan. - Ja?
Du kan starta när vinden känns bra.
Han har gjort ett par hundra flygningar, så det känns bra.
Wow.
Så vackert.
Så för att styra lutar man sig först.
Det inleder svängen. Bromsa lite.
Och så svänger man runt.
Slappna av benen, Ewan. Slappna av.
Titta var du är.
Charley! Hej!
Känns det bra, kompis?
Jadå. Jag bara hänger. Tänkte trilla in en stund.
Fint att se dig här uppe.
Herregud.
Wow. Det är som en religiös upplevelse.
Jag älskar det bara så mycket.
Wow!
Vi kan kanske flyga till landningsfältet?
Herregud.
Wow.
- Håll upp fötterna. - Ja.
Okej.
- Okej? - Ja.
Jag blev lite illamående när vi flög runt i cirklar.
Jag kände mig lite…
Lite yr, men det var fantastiskt!
Här kommer Ewan.
Charley!
- Visst är det fantastiskt? - Åh, jösses!
Vi såg varandra en liten stund, men vi hamnade på olika höjder, så…
Du såg bra ut där uppe.
- Så, Charley, om du kan bunta ihop den… - Ja.
…bunta ihop den lite och bara…
…vika över lite. Såja.
Ska jag dra igen från den här änden?
Ja.
Allt tältande har hjälpt med packningen, Ewan.
Kanske gillar jag tält så mycket för att de påminner om skärmflyg.
Är det inte fantastiskt?
Titta, det får plats bak i bilen.
Där har vi vår flygfarkost.
Det är allt.
- Hur var det? - Herregud.
Det var så vackert. Jag grät lite.
Jag blev så rörd.
Jag älskade det så mycket. Det var den högsta start jag nånsin gjort.
Det var en hjärtstoppare.
Innan mitt tandemflyg dubbelkollade han mina hakar.
Men jag kunde inte låta bli att kolla själv också,
bara för att dubbelchecka hans dubbelcheckar.
Vi har hört om en konstnär som arbetar i ett slott i denna del av Schweiz.
Han kallar sig Not Vital
och ingick i en grupp konstnärer i New York på 80-talet
där även Warhol och Basquiat ingick.
Definitivt utanför allfartsvägarna.
Wow. Titta på det där uppe.
TARASP SLOTT SCHWEIZ
Ja. Det är ett maffigt hus.
Är det här hans galleri eller bor han här uppe?
Jag vet inte. Lite både och, tror jag.
- Hej. - Bor du här uppe?
- Ibland. - Ibland.
Skulle inte ni det?
- Jo. - Jag med.
Absolut.
- Wow. - Okej.
Den där älskar jag.
Den heter Unpleasant Object.
Unpleasant Object.
Får vi gå och titta?
- Vill ni gå upp? - Ja, gärna.
Titta här.
År 1900 kom en person vid namn Lingner hit.
Han uppfann Odol, munvattnet.
Och han blev så rik på det att han kunde göra vad han ville.
Så han kom hit och såg denna ruin, köpte den och byggde i 16 år.
Så det här slottet byggdes på munvatten. På tyskarnas friska andedräkt.
Fantastiskt.
Ja, det är testiklar.
Om man ser Michelangelos David i Florens…
Om David var lika stor som palazzot, skulle hans kulor vara så här stora.
Fint att se dem.
Vilket ställe.
Det är otroligt.
Jag skapade det här trädet.
- Gjöt det i brons. - Wow.
Jättefint. Oj, det är stort.
Hur många delar gjorde du det i?
Jag vet inte. Ganska många, gissar jag.
Men det är teknik, och teknik är inte så viktigt.
Säger Michelangelo.
- Teknik är inte… - Teknik är inte viktigt.
Okej, nu går vi. Vi tar hissen.
Det finns en hiss.
Såklart. Så lustigt.
Wow.
Ägaren, Lingner, ville bli organist.
Var det här han skulle spela?
Ja. Här är orgeln. Den största privata orgeln i Europa.
Jisses.
Titta på piporna.
De trodde förr att allt måste vara rakt.
Ja.
De kan vara som spagetti, bara luften passerar igenom.
Så de kunde göra hela orgeln mer kompakt.
Och när byggdes orgeln?
1916. Året då han dog.
- Är den spelbar? - Ja.
- Få se. - Varsågod.
Jag har aldrig spelat på en förut.
- Wow. - Detta är Benjamin Brittens.
Wow.
Det här var hans, för han komponerade här.
Jag spelade just på Benjamin Brittens piano.
Se där.
- Jättefint. - Ska vi fälla ner…
- Nej, låt det vara. - Jag är orolig.
Charley, du har rätt. Vi borde fälla ner.
- Varför? - Jag är orolig för den, ja.
- Vi är oroliga för den delen. - Låt mig bara fälla ner. För den…
Men det är tillverkat i England.
- Ja. - Exakt. Just därför…
Ja.
Har du nånsin ägt en engelsk bil?
Han dök bara upp.
Titta här.
Gillar man berg, har man kommit rätt.
Wow.
Och det här är nationalparken.
Ja.
- Det är fint att resa och utforska. - Ja, fantastiskt.
De kanske byggde tornen bara för utsikten.
- Nej. - Jag skojar.
De brydde sig inte om utsikten.
Idén om att titta ut är ny.
Förr i tiden var man antingen ute eller inne.
Den här idén om att titta på landskapet, den är dekadent.
- Så lustigt. - Dekadent.
Det var ett stort nöje att träffa dig. Helt fantastiskt.
Så trevligt. Jag gillade verkligen ditt sällskap.
Jag fotograferade regnbågen.
Den ser ut att komma ut ur kamelens bäcken.
Ja.
Det där var en häpnadsväckande upplevelse.
Han var en karaktär. Fick mig att skratta.
Han uttryckte sig väldigt komiskt.
Det var rätt lustigt vid orgeln. Den där orgelspelaren.
Var kom han ifrån? Det var som om han väntade i kulisserna.
- Det var så märkligt. - Ja.
Han såg ut att komma ur en italiensk konstfilm från 50-talet.
Innan vi lämnar Alperna ska vi övernatta hemma hos vår kameraman Claudio.
Vilken fantastisk plats att växa upp på.
Titta där. Och Claudios motorcykel.
Titta. Det är Claudios hoj från Long Way Round.
- Ja. - De var såna fina hojar.
Jag älskar dem fortfarande.
Hej.
Nittiotvå år.
CLAUDIOS PAPPA
- Jag har tävlat i Olympiska spelen. - Olympiska spelen.
Trevligt att träffa dig. Jag heter Ewan.
- Olympiska grenen "trappor". - Trappspelen.
- Guldmedalj. - Ja, ja, ja.
Tjugo års resande med dig, Claudio,
och vi har aldrig sett ditt hus.
Du har alltid pratat om det. Det är så trevligt att vara här.
Jag älskar allt trä.
Ja, det är typiskt här, för det är jäkligt kallt på vintern.
- Ja. - Tack.
Okej. Tschüss. God natt. Tack så mycket.
Hej då.
NÄSTA MORGON
Det är ganska tidigt på morgonen, och jag sov inte särskilt bra.
DAGBOKSKAMERA
Det som höll mig vaken hela natten var den här lilla typen.
Där är boven. Klockan sex var det en kakofoni av klockor.
Man vänjer sig visst.
Hej då.
Efter dig, Charley.
Vi lämnar snart Schweiz,
men inte förrän vi provat på ännu en superlokal sport, hornussen,
även känt som bondgolf.
Jag råkade frikoppla. Det är inte bra.
Jag har märkt att frikoppling inte funkar så bra i kurvorna
på de här hojarna.
Vet ni vad det påminner mig om?
Jag vet. Sally Gap i Wicklowbergen på Irland.
Nej, det känner jag inte till.
Det liknar Glencoe.
Okej, här har vi det.
Vi vet inte exakt vad det är. Vi ska ta reda på det.
Det var härifrån J.K. Rowling fick quidditch-grejen i Harry Potter…
- Jaså? - Vet inte. Jag gissar bara.
- Hittade du just på det? - Ja.
Okej.
Som taget ur Boormans bok, ja.
Kolla på den konstiga rampgrejen.
Det är där de…
Wow.
- Är det slagträna? - Ja.
- Jag väntade mig inte ett fiskespö. - En stor svajig sak.
Det är härifrån vi slår ut vår hornuss.
- Den liknar en hockeypuck. - Okej.
Lite mindre, men hårdare.
Den flyger väldigt fort, 300 kilometer i timmen,
och de försöker slå den så långt som möjligt.
- Det är pucken. - Ja, en lerbit.
- Var lägger man den? - Längst ut.
Wow. Okej.
- Vad händer om man slår ut bland träden? - Det är dödslinjen.
Dödslinjen.
Ja, dödslinjen.
- Dödslinjen. - Dödslinjen.
- Då så. - Okej, då kör vi.
Han påminner om min granne Jimmy Wiley.
Väldigt lik.
Jag skulle definitivt råka slå av den.
Ja.
Svingar runt.
- Vad? - Över molnet.
Nu går han in i molnet.
Och nu ser man den inte längre.
Ja.
- Det känns som att vi borde prova. - Vill ni prova?
Ja, gärna.
Så man svingar runt så här.
Följ med Charley och Ewan på Ovanliga sporter världen runt.
Long Way Ovanliga Sporter.
Svinga bak långsamt.
Slå igenom bollen.
Vilken naturbegåvning.
Charley har funnit sitt kall.
Jag ger dig medlemspappren senare.
Tja, du vet, jag är inte billig.
- Så snällt. - Bra gjort.
Mycket bra.
- Bra gjort. - Tack.
Ewan.
Det är inte lätt när man väl står här.
Hur ser jag ut? Ser jag ut att vara halvvägs upp på röret?
Jag tror du måste träffa mitt på trädelen.
- Är det inte mitten? - Nej. Det är mitten.
- Okej. - Okej.
- Ja, du måste… - Han är tränaren nu.
Ta inte i.
- Ta inte i? - Ta inte i.
Ska jag inte använda Kraften?
Använd inte Kraften.
- Bra! - Perfekt.
Mitt i prick, Ewan.
- Bra gjort. - Jag använde Kraften.
- Snyggt.
Två naturbegåvningar. Vi har två nya spelare.
Ja, två nya spelare i dag. Ja.
Tack, hörni, det var fantastiskt. Det var verkligen kul.
Vi borde bara stanna och spela vidare.
- Jag gillade idén. - Jag vill gärna se det.
Titta hur långt de går. Miltals.
I försvaret måste man se till att ingen hornuss faller på marken
innan man stoppar den.
Titta på märkena här. Det är massivt trä.
Inte konstigt att de bär hjälm.
Ja!
Vilket baddarslag.
Ja. De gick åt olika håll.
Trevligt att träffas.
Ta hand om dig. Tack så mycket.
Det var en märklig sport vi just bevittnade.
Hur kom de på den där lustiga piskklubban?
Gud vet.
Vad jag älskar är entusiasmen.
Nu är vi på slutspurten och kör norrut till Calais,
innan vi korsar kanalen i morgon bitti.
Välkommen till Frankrike.
- Det var det, Charley. - Jäklar. Wow.
Det här är vårt sista land innan vi kommer hem.
Ja. Vi är verkligen på sista etappen nu.
Ja.
Det här är Frankrike som vi känner och älskar.
- Wow. Fint. - Titta där.
FRANKRIKE
Det här ser bekant ut, Charley. Jag var här för cirka 25 år sen.
Det finns en otrolig gotisk katedral här.
Ska vi stanna och sträcka på benen?
Det gör vi.
Tror du det är där? Jag vet inte.
- Enorm, eller hur? - Fantastisk.
Jag reste runt Frankrike i sex dagar,
och jag har bilder av min hoj mot den här bakgrunden.
Jag ville bli lämnad i fred, så jag rakade håret till en tuppkam.
Och ingen pratade med mig på fem dagar. Det var hemskt. Jag kände mig så ensam.
Ganska respektingivande, eller hur? Storleken.
Vi tar en titt där inne.
- Titta på glasmålningarna. - Ja. Och där borta.
Vilken otrolig bedrift att bygga nåt sånt här.
De invecklade detaljerna är otroliga.
Titta på alla små sniderier överallt.
- Murarna fick lov att hugga ut… - Sina egna ansikten.
…sina egna ansikten som signatur.
Här brukade de kröna franska kungar.
Helt otroligt.
Jag tänder ett för Telsche…
…min älskade syster.
Okej, då åker vi.
Vidare på färden.
"Calais." Vår första skylt för Calais.
Ja, titta där.
Vi har sett så mycket av Frankrike som man inte skulle se
om man satt på motorvägen.
Jag har verkligen gillat det. Min rumpa, däremot, har fått nog.
Jag vill gärna tvätta min hoj.
- Få bort all olja. - Ja.
Det finns säkert en slang.
Säkert.
Hej.
Det är förtjusande. Verkligen.
Wow.
Jösses Amalia.
Det här är fint.
Vilken fin plats för vår sista övernattning.
Kolla förändringen.
Den var fortfarande vit undertill.
Jag trodde den var genomrostad.
Men det var bara ytrost.
Och ingen, inte ens jag, hade nånsin tvättat den.
Titta, den är vit.
Hon måste bli fin. Hon är föreställningens stjärna.
Hon är stjärnan.
Så, till vår sista måltid ihop lagar jag purjolökspasta och kött.
Vi bryner det och ställer det i ugnen.
Otroligt, eller hur?
Det är inte världens längsta sträcka,
men för en 50-årig hoj i kylan, hettan och regnet,
är det rätt imponerande.
Jag är så tacksam.
Gud, vilken fin hoj, va?
Jäklar, vad fin den är, eller hur?
Jag bara…
När jag är ensam går jag dit och tittar på hennes profil, för hon är så fin.
Hon är så fin, den här hojen.
De senaste två och en halv månaderna har varit otroliga.
Vi har gjort massor, och jag har njutit av varje sekund.
Det har varit fantastiskt att hänga med Ewan
och att ha varandras ständiga sällskap och ta hand om varandra.
Jag gillar det verkligen.
Det är perfekt.
Jättefin.
Jag rostade dem tidigare.
- Skrapar du bara ut dem? - Ja.
Om man pressar och steker rå vitlök ger det ibland en annan smak.
Det här ger en mer jordig smak.
- Jag ska alltid göra så nu… - Smaka.
…och jag ska alltid koka min nypotatis
- i dill. - Ja. I dill.
- Två saker jag lärt mig på resan. - Och man måste låta potatisen vila.
Så där.
Vem vill ha en puss?
NÄSTA MORGON
Klockan är drygt halv sju. Vi kör klockan åtta.
Upp till Calais.
Hem till Charley för att träffa alla.
DAGBOKSKAMERA
Mary väntar där på mig. Jag längtar efter att få se henne.
Längtar efter hennes famn.
Och sen i morgon,
raka vägen hem till Skottland där vi alla startade.
Men det här är sista dagen.
Jag kan inte knäppa. Är det inte lustigt, sista dagen?
Jag undrade vad det var-
Hur ser jag ut med mina vita stänkskydd?
Wow. Jag insåg inte att den var vit.
Jag visste inte det. Jag trodde bara de var rost.
- Ja. - Så lustigt.
Jag fattar inte att det är sista dagen.
Där är hon, där är havet.
Jösses. Det är väl Dovers vita klippor?
- Ja. - Är det?
- Ja. - Det är så nära!
Jag har väldigt svårt att minnas allt vi gjort på resan.
Det är ganska enastående. Vi klämde verkligen in mycket.
Vi har burits runt på denna jätteresa av 50-åriga hojar.
Det är ganska lång väg.
Jag har aldrig varit i de flesta länder vi körde igenom.
Jag har nog aldrig varit i Danmark.
Inte jag heller.
Man ser landskapet förändras omkring sig.
Nu så.
Fin snövall.
Man upplever elementen.
Jag blir attackerad av myggor i skogar och spöregn.
De vill ha mitt blod.
Kära nån.
Min favoritnatt var campingen på ön.
Och de lämnade oss där.
Vi hamnade bara i en massa historier.
Och man träffar enastående människor.
Och det är nåt med det som när ens själ.
Kachung.
Det är den tekniska termen.
Man måste vara öppen för resan.
Man måste vara öppen för krångel med hojen…
…och för att bli strandad.
Kan du bli min vita riddare?
Det var hela poängen med resan.
Att köra gamla hojar som saktade ner oss lite
så vi fick se mer och skratta mer.
Och just så blev det.
Fantastiskt!
Åh, jisses. Tanken på att köra fram till ditt hus… Så roligt.
Det är coolt.
Alla våra tidigare resor har alltid slutat nån annanstans.
- Ja. - Och nu
är vi tillbaka i kanaltunneln, tillbaka i England.
Lång väg hem.
Då så.
- Fantastiskt. - Jag föll nästan.
Det vore pinsamt.
Ja. "Jag såg de där Charley och Ewan häromdagen.
Ewan ramlade pladask."
Ja, när han stod stilla på tåget.
Välkomna till England. Hoppas ni hade en trevlig resa…
Då så. Brittisk mark.
- Vi måste köra på vänstersidan nu. - Gud. Vänster. Vänster.
Vi är på slutspurten till Charleys hus i Surrey.
Men det blir inte slutet på resan för mig, för i morgon lämnar jag Charley
och styr mot Skottland på egen hand.
EWANS HUS
Wow. Om några timmar är vi…
- Hemma hos dig! - Hemma hos mig.
Men först ska vi möta upp med några motorcyklister.
Det har blivit tradition.
Vi försöker samordna alla konvojdeltagare som har börjat anlända.
Hon är fyra minuter över ett.
Pappa är normalt lite tidspedant.
Här kommer han!
Bra jobbat! Ni gjorde det!
RUSS PAPPA
Vi hörde dig komma runt hörnet.
- Jaså? - Ja… Från hojen
Wow. Fint att se alla hojarna i min spegel.
De är motorcyklister.
Ewan berättade om hur han under en filminspelning
förbjöds att köra motorcykel.
Han sa: "Att be mig att inte köra motorcykel
är som att be mig att inte lyssna på musik."
Det är en del av vilka de är.
Minns du när vi körde in i New York?
Jag minns en stark rädsla för att tappa bort dig bland alla människor.
Att resa med Charley är nåt jag delar med honom och ingen annan.
Han finns i min spegel, eller jag i hans.
Det är så välbekant.
Vi har rest så många tusentals mil på det viset.
När man blir äldre
är man mycket mer nogräknad med människorna man umgås med,
och Ewan är en av de människorna.
Det är nåt visst med att vara som en liten pojke igen,
när man cyklade omkring och mötte upp med polarna på gatan
och hade skoj. Det är lite som att göra det som vuxen.
Jag stod och stampade i livet tills vi gjorde Long Way Round,
och jag minns att jag tänkte att jag hade svikit min familj.
Så jag är otroligt tacksam över att jag mötte Ewan.
- Det har varit fantastiskt. - Ja.
Tack, Ewan. Det har varit jättekul.
Tack ska du ha.
Det var en helsikes lång väg för att komma hem till dig, Charley.
Nästa gång föreslår jag A1 eller M1 eller nåt.
M6.
Här är min uppfart.
Underbart.
Hej, allihop!
Hej!
Wow. Titta på min vackra fru.
Olly, Olly, Olly…
Var är Mary?
Titta.
Det var en väldigt lång väg.
Jag älskar dig.
Fint att se dig.
Hej, raring. Hej.
- Vi gjorde det. - Herregud!
Hej, pappa. Så underbart att se dig.
Jag har väntat på dig hela morgonen.
CHARLEYS PAPPA
Du ser fantastisk ut, pappa.
Du ser så kry ut.
Pappa!
- Tatueringen? - Tatueringen. Titta.
- Den är mindre än jag trodde! - Wow!
Ja, den såg större ut.
- Jag är först, och sen du. - Vad? Varför är hon först…
Ja, jag har aldrig sett Charleys hus.
NÄSTA MORGON
Jag ska hoppa på hojen och köra till Skottland, men via Manchester,
där jag har en plan så att jag slipper köra hela vägen.
Till vackra Skottland igen!
Min vän Chris har byggt en folkvagnsbubbla.
Så, jag ska sätta hojen på ett släp och i kväll är vi hemma!
Jag ska ringa Ewan och se hur det går.
Han svarar inte.
Det är över.
Charley?
Hej, mannen! Hur går det?
Vännen, jag saknar dig också.
Gissa hur vädret är?
Regnigt.
Manchester.
Den ser jättefin ut!
Jag har inte kört bil på tio veckor. Hoppas jag minns. Ja.
Skottland! Skottland!
VÄLKOMMEN TILL SKOTTLAND
Fingeravtryck ej igenkänt.
Jag får inte komma hem för den släpper inte in mig.
Fingeravtryck igenkänt.
NÄSTA MORGON
Här. Tryck här. På den här. Titta, tryck där.
Undertexter: Kristina Donnellan