Vi hilser dere fra ringside på nok en stor kamp.
Da setter vi i gang!
Tro meg, Dr. Jerry Graham er ikke favorittborgeren på denne arenaen.
Vi har alle favoritter som barn.
Favoritten min var en utøver ved navn Dr. Jerry Graham.
Han var ikke lege, så klart.
Stor fyr, bleket blondt hår,
og han tente en sigar med en hundrelapp.
Jeg har aldri kjent noen
som kunne få like mange fiender som Dr. Jerry Graham.
Han var en skurk, en "heel", som vi sier. Kanskje det var derfor jeg likte ham.
For jeg likte aldri de snille.
Jeg ville så gjerne bli som ham
at jeg overtalte stemoren min til å farge håret mitt blondt,
og jeg lærte å spankulere som ham.
"Ja.
Han går ikke. Han spankulerer."
Så han tok meg under sine vinger.
"Vil du ta en tur, gutt?" Det kan du vedde på.
Han hadde en 1959 kabriolet.
Jeg satt fremme.
Han tutet gjennom veikryss, uansett om lyset var grønt eller rødt,
og jeg tenkte: "Dette er fantastisk. Jeg vil leve livet mitt sånn."
Han var så storslått.
Så aggressiv.
Og overmotet og fargene og alt det der,
det var: "Ja, det er den jeg vil være."
OPPTUR
I JANUAR 2024 TRAKK VINCE MCMAHON SEG FRA WWE ETTER EN REKKE ANKLAGER
OM SEKSUELLE OVERGREP, OVERFALL OG MENNESKEHANDEL.
DE ALLER FLESTE AV DISSE INTERVJUENE, OGSÅ DE MED VINCE MCMAHON,
BLE FILMET FØR ANKLAGENE BLE OFFENTLIGGJORT.
Michaels? Kødder du?
Prøver du å slå Bret Hart med en sharpshooter? Ja!
SURVIVOR-SERIEN 1997
Ring med bjella!
I Montreal, i Survivor-serien,
ble Bret Hart, "The Hitman", telt ut av Vince McMahon,
og et slagsmål fulgte.
Utvilsomt den mest kontroversielle kampen i wrestlingens historie.
Montreal-jukset.
Det var så sykt surrealistisk.
Det skapte så mye indre uro i bransjen.
Undergrunnsverdenen, det som nå er internettverdenen,
fikk tak i informasjonen fra bak kulissene,
og det spredte seg som ild i tørt gress.
Du så folks reaksjon på
noe de ikke burde ha visst noe om.
Fansen visste at Vince lurte Bret Hart,
noe som var veldig uprofesjonelt etter reglene for proffwrestling.
Alle historier har to sider,
men de fleste tok ikke Vinces side da.
Etter Montreal-jukset, for meg, en kanadier,
altså, jeg hatet Vince som faen.
Vince gikk på TV og prøvde å forklare.
Det gikk ikke så bra.
Bret ødela for Bret.
Jeg har absolutt ingen sympati for Bret.
"Bret ødela for Bret"-talen,
den startet en tid
der virkeligheten overgikk fantasien, og grensene begynte å bli visket ut.
Og her kommer Vince McMahon til et glødende...
WWE-EIER
De buer McMahon ut av bygningen!
Hva skjer? Vi er straks tilbake!
Som et resultat av alt dette, fikk jeg mye pes, som vi sier.
Lurer på om noen vil banke livskiten ut av Vince McMahon denne uken!
Så jeg tenkte: "Ok, Vince, hva med å bruke det i forretningene?"
Bruk deg som en rollefigur.
Vince har ikke innyndet seg hos publikum.
Jeg ville alltid bli utøver, men faren min ville ikke slippe meg til,
og slett ikke som det.
Han sa: "Nei, det vil du ikke gjøre." Jeg sa: "Det er det jeg vil gjøre."
Da det skjedde, føltes det ganske naturlig.
Kan dere vise litt respekt?
På det tidspunktet
skapte Vince McMahon Mr. McMahon-figuren,
den onde tyrannsjefen, og det skulle vise seg å endre retningen til bransjen.
La oss snakke om forretningene og utfordringen du fikk fra WCW.
Hvis jeg ser på målinger for kabel-TV i én uke i januar,
ligger WCW på første, andre, fjerde og sjette plass.
Du er på attende.
SEERTALL: MONDAY NIGHT WARS
Gjennom 1997 lå WCW så langt foran, og produktet deres var bedre,
så jeg tenkte at dette var en dominans,
og det ville være slik i overskuelig fremtid.
Bret Hart!
WCW TUNGVEKTSMESTER I USA
Jeg tror at da Bret Hart kom over til WCW,
om du la utøverlistene ved siden av hverandre,
var WCW i en mye bedre posisjon enn WWE.
Jeg ville dominere og vinne,
og hvis WWE gikk konkurs i prosessen,
ville det vært uheldig, men det hadde vært greit.
Hva er dette?
For en type denne karen er.
Der er det! Hva er det?
I årevis satt vi fast i den veldig unge demografien,
mens WCW
traff gruppa fra 18-34 år
med noen banebrytende ting.
Å bli banket i målingene i 83 uker på rad,
det ødelegger selvtilliten din og kødder med psyken din,
men det viser også at du må gjøre noe annerledes.
Hvis vi ikke endret oss, ville vi bare bli forbigått.
Du har med kanaler å gjøre,
og du har med folk i kanalene å gjøre
som ser på deg og sier: "Hei, disse folka banker dere på målingene,
og våre utøvere er i deres show.
Hva skjer, folkens?"
Du hører på publikum, og du kjenner det. Det er på tide med forandring.
Det var på tide å ta et nytt steg og utvikle oss.
Da jeg begynte å jobbe med Vince,
var det ren krig mellom de to franchisene.
Jeg og du, McMahon, i ringen.
Så Vince bestemte seg for at han ville bli kjent for å presse grensene,
for å være modig, å være litt gal.
Vince gjorde et intervju
om en ny måte å produsere WWE-programmer på.
Vi i WWE tror at dere, publikum,
er lei av å få deres intelligens fornærmet.
Vince hintet på en måte om alt dette nye som var på vei.
Jeg tenkte: "Samme det.
Du kommer med en ny versjon av Doink the Clown
og en ond tannlege, så fortsetter du som før."
Jeg visste ikke at Vince bestemte seg
for å skape Attitude-æraen.
Var det et spesielt øyeblikk da Attitude-æraen ble født?
Ja, det var det.
Her kommer han!
En kveld var ikke Vince på TV-innspillingen,
og Shawn Michaels kom ut i sykkelshorts.
Rett før han gikk ut, stappet han en sokk i shortsen.
Gasbind, ikke en sokk.
Gasbind jeg hadde tatt fra trenerbordet.
Og jeg spratt rundt og gestikulerte.
Vinces reaksjon var å ringe meg dagen etter
og si hvor uproft det var og gi meg en bot på 10 000 dollar.
Jeg sa: "Ok, men du må se på det. Ikke fortell meg at det ikke var morsomt."
Hva gjelder "underholdning", var det veldig underholdende.
Det var en av tingene som fikk oss til å snakke om:
"Vi må begynne å gå dit."
Jeg følte at du kunne ha respekt for bransjen,
men ikke lat som om den ikke er helt merkelig.
For å si det sånn, jeg lurte meg unna den boten.
Vince var rasende,
men tre eller fire uker senere,
husker jeg at Vince pekte på ham. "Shawn Michaels. Det er attitude.
Det er det han er, han har attitude. Vi trenger mer attitude."
Attitude-æraen var født.
Attitude-æraen var en transformasjon som fant sted.
Vi endret måten vi presenterte produktet vårt på.
Vi ble litt tøffere. Vi ble litt skitnere.
Vi gjorde det litt mer rått.
Folk sier: "Attitude-æraen. Her startet det. Dette er det."
Det gikk sakte over tid.
Vi er D-Generation X!
- D-Generation. - Dere lager reglene, og vi bryter dem!
D-Generation X er det vi innen sportsunderholdning kaller en fraksjon.
De var en utløper av Kliq.
De var mot autoriteter,
og det var noe ved den holdningen som appellerte til fansen på den tiden.
Og om det var en fiksjon eller helt ekte, visste du ikke.
- Dette går for langt! - Og det neste...
Men du kunne ikke snu deg bort.
Da Shawn og jeg begynte med D-X...
Det meste vi sa og gjorde,
da kom Vince og sa til oss:
"Gjør det der igjen, så blir dere..."
Altså: "USA truer med å ta oss av lufta."
Men vi kom inn bak, og folk ble gale.
Og plutselig snudde det og ble:
"Hei, det funket. Gjør det igjen."
En kamp-BH.
SENSURERT
Herregud!
Endelig var historieskrivingen endret
til å ikke passe en seergruppe på tolv år.
Vi kom inn i gruppa menn 18-34 år.
Da døren ble åpnet, marsjerte jeg rett gjennom den,
for det funket.
Det handlet om å fylle arenaene og stadionene,
og det var som om vi kunne gjøre det vi måtte for å bli best.
Den største stjernen i Attitude-æraen var Stone Cold Steve Austin.
Om du stikker hodet inn i ringen med Steve Austin,
får du deng. Enkelt og greit.
Han var noe nytt.
En tøff, rappkjeftet råtass fra arbeiderklassen i sør.
Da jeg begynte med proffwrestling,
hadde jeg ikke tenkt på at jeg ville bli så stor som jeg ble,
for jeg visste ikke hvor langt
en lømmel fra Victoria i Texas kunne komme.
Vi presenterer først...
Før WWE, wrestlet Steve Austin i WCW.
Men han fikk sparken der, endte opp i ECW,
en slags punkrock-indie-organisasjon i proffwrestlingens verden.
Da jeg kom inn i den organisasjonen,
det var en øyeåpner og litt av et kaos.
BLI MED PÅ REVOLUSJONEN!
Dette er ekstremt!
Dette er ECW-arenaen.
ECW var det nødvendige oppbruddet
i proffwrestlings- og sportsunderholdningsbransjen.
Ingen regler, ingen forordninger.
En testosteron- og adrenalindrevet
ingen-regler, dette-kan-umulig-være-lovlig,
hva-faen-ser-jeg-på-stemning.
Det var en moshpit.
ECW var en sprø organisasjon uten kontroll
som tiltrakk seg et nisjepublikum.
Det var høyst uvanlig.
Jeg satte stor pris på organisasjonen og promotoren.
Det er ingen jævla organisasjon
i verden i dag som ECW!
Vince så alltid på alle andre som leverandører
til det store WWE.
Jeg visste at vi ikke hadde Steve lenge,
men vi skulle lage kvalitetstid
ut av hvert øyeblikk han var i ECW.
Vi oppnådde mye suksess på kort tid,
og til slutt la Vince endelig ordentlig merke til meg,
og da gikk jeg over til WWE.
Stone Cold Steve Austin. Elsker det, McMahon.
Så jeg ble Stone Cold Steve Austin,
og jeg ble en jævel fra Sør-Texas som slengte dritt.
Det ble underholdende,
og folk begynte å mislike meg. Vi begynte å få grep.
På den tiden
visste alle at Triple H skulle vinne King of the Ring på betal--TV.
Men så ble Triple H straffet for det som skjedde i Garden.
Jeg hørte Vince bak meg, han sa: "Steve, har du tid?"
Jeg sa: "Ja, du er jo sjefen."
Han sa: "Ville bare si at du vinner King of the Ring om to uker."
...King of the Ring-turneringen...
Vi kom til betal-TV-arrangementet, og jeg skulle møte Marc Mero.
Vi satte i gang. Han sparket meg i munnen så leppa sprakk.
Jeg måtte rett på sykehuset og få 14 sting.
Straks jeg kom tilbake, sa Hayes til meg:
"Hei, du har Jake 'The Snake' Roberts i finalen,
og Jake har holdt en religiøs tale til deg."
Makten i det høye når ned og løfter meg opp.
Og umiddelbart tenkte jeg på Austin 3:16,
for før i tiden så man fotballkamper.
Der hang det skilt med "Johannes 3:16".
Jeg gikk ut og tok kampen med Jake.
Du er patetisk!
- Der, ja! - Der, ja!
Én, to, og han tok ham!
Stone Cold Steve Austin...
Jeg gikk opp til mikrofonen og gikk ut og begynte å fornærme Jake.
Du sitter der med Bibelen din, og du ber dine bønner,
og det førte deg ingen vei.
Snakk om Salmenes bok. Snakk om Johannes 3:16.
Austin 3:16 sier at jeg banket livskiten ut av deg.
Da Steve sa det, sa jeg: "Herregud. Si at han ikke sa det.
Det blir kanskje ikke så populært i bibelbeltet."
Drit og dra.
Og så fortsatte jeg å snakke.
Og jeg hørte Vince i bakgrunnen, for han kommenterte,
og jeg sa: "Jeg må ha en avslutning." Så ut av det blå, sa jeg:
"Og sånn er det, for Stone Cold sa det."
Det var genialt.
Det endret hvem han var og oppfatningen av hvem karakteren var.
Neste kveld var det Austin 3:16-skilt overalt du så.
Austin 3:16 tok over, og det var sinnssykt.
Da Monday Night Wars startet, og vi tapte på seertall,
forsto vi det en stund, for de hadde et flott show,
det var kult, og de hadde gode utøvere
og gode historier,
men da vi begynte å gi jernet, syntes vi at vi hadde et bedre show.
Vi sa: "Hva skjer med seertallene?
Noen må betale noen. Vi har et bedre show."
På det tidspunktet husker jeg at Vince sa:
"Vi må gjøre noe her,
finne en måte å få øyeepler på oss på
og gjøre noe stort på WrestleMania ."
Og det gjorde vi.
Nå vil jeg introdusere dere...
JANUAR 1998
...for en mann som ganske enkelt er
den råeste mannen på planeten.
Mine damer og herrer, "Iron" Mike Tyson!
Jeg fikk en telefon. "Eric, du vil ikke tro hva de gjør nå."
Jeg tenkte: "Samme det."
Jeg lå så langt foran at jeg tenkte det. Jeg var arrogant.
Han sa: "De har Mike Tyson."
Jeg sluttet å være kjepphøy veldig fort.
Ideen om å hente inn Mike Tyson kom fra Vince,
og Shane McMahon var sterkt involvert.
Vi ville ha en stor personlighet,
en alle visste hvem var, til å være med på WrestleMania,
og på den tiden var ingen større enn Tyson.
Jeg tror han hadde sluppet ut av fengsel tre år tidligere.
Med Mike Tysons bagasje fra 90-tallet,
var det risikabelt for WWE å investere så mye i ham?
Han hadde ikke blitt arrestert for voldtekt ennå da vi gjorde det.
- Hadde han? - Ja, det hadde han.
Mike er kanskje ikke universelt godkjent nå,
men imaget hans er bedre enn det var
på den tiden.
TYSON DISKVALIFISERT FOR Å BITE HOLYFIELDS ØRER
TYSON UTESTENGT, TRE MILLIONER I BOT
Wrestling på det nivået handlet om å få oppmerksomhet.
Det er det som selger billetter,
og den trenger ikke å være positiv. Den kan være negativ.
Spesifikt vil jeg takke Mike Tyson
for å være den mediemagneten han er.
At Tyson var på betal-TV, var en stor greie.
Mike skulle være gjestedommer
mellom Stone Cold Steve Austin mot Shawn Michaels.
Det var Mike Tyson, et av sportens største navn.
Og du måtte være blind om du ikke så at Steve Austin skjøt i været.
Mike, hør her. Om du kommer opp i trynet på meg på WrestleMania,
slår jeg deg bevisstløs,
og du vil aldri gå inn i ringen igjen.
Og sånn er det.
Da tenkte jeg at WCW, selv om de ledet,
ville konkurrere aggressivt.
Det blir ikke større. Det er dette bransjen handler om.
Det handler om å fortjene muligheten
til å wrestle i hovedkampen på en WrestleMania.
- Se opp! - Det er over!
Se opp!
Se opp, Mo! Ved Gud...
I WrestleMania 14 hadde Shawn en dårlig rygg,
så den kampen var veldig forglemmelig.
Michaels tar et nytt spark. Austin... Han klarte det! En stunner!
Mike Tyson inn!
Austin er mesteren...
Kampen var ikke bra. Ikke noe å skryte av.
Etterpå så jeg på Vince, og han sa:
"Ikke tenk på det, Steve. Det begynner fra nå av."
Jeg vil gjerne gratulere
den nye WWE-mesteren,
som har attitude, den saken er klar.
Ikke en som vi her i WWE nødvendigvis setter pris på.
Mr. McMahon-karakteren, i hvert fall i mine øyne, ble ekte
etter at Mike Tyson-historien utspilte seg.
Hei, Vince, blir du en skurk?
- Jeg har alltid vært en bra fyr. - Men de buer på deg nå.
- Jeg vil alltid være snill. - Ok.
Eieren av WWE, Vince McMahon, er på vei til ringen.
Ærlig talt, ikke den ivrigste applausen.
På det tidspunktet
ble en feide tent med Stone Cold Steve Austin,
og den startet en kamp mellom de to
som endret retningen bransjen tok.
Ingen, spesielt ikke Vince McMahon,
gir Stone Cold Steve Austin ordrer,
og sånn er det.
Men alt var basert på å viske ut grensene mellom virkelighet og fiksjon.
DET ER PÅ TIDE AT AUSTIN KNUSER VINCE!
Du må forstå makten en Vince McMahon har, kontrollen...
Du har den eksentriske milliardærsjefen Vince McMahon,
og så har du rebellen Stone Cold Steve Austin,
og de passet hverandre perfekt.
Jeg skal sparke deg!
Herregud!
Det handlet om en som prøvde å holde meg nede og kontrollere meg,
og om meg som slåss mot systemet.
Dumme jævler. Dere har ikke baller
til å sparke Stone Cold Steve Austin.
I alle andre æraer ville jeg vært en skurk på grunn av oppførselen min.
Du er patetisk. Du er helt patetisk...
Men jeg var fyren som brakte gråsonen
til proffwrestling-bransjen,
den hadde vært svarthvit, kjærlighet og hat.
På min tid var det en snill fyr og en slem fyr.
WWES ÆRESGALLERI
Vince jr. gjorde det om til den slemme og den enda verre.
Det fantes ikke flere snille i wrestling.
Samfunnet på den tiden hadde blitt tøffere.
Samfunnet på den tiden hadde mer attitude.
Det tvang deg til å skape figurer
som passet i gråsonen i midten.
Tilhengerne ville ikke se noen snille lenger.
Ingen vil se en snill fyr, selv ikke på film.
Se på videospillene og wrestlingbransjen.
Vi leverer det folk vil ha.
Man bruker det.
Det er store penger.
Så Vince sa: "Gi meg noen av de pengene."
Vi starter ikke alltid trender, vi prøver å følge dem.
På den tiden var det ville vesten.
Stone Cold Steve Austin, som er like rå som han er slem.
Han er det største innen wrestling,
tilbedt av tilhengerne.
Vil han knuse en ølflaske, gjør han det. Vil han vise langfingeren, gjør han det.
Å nei!
En del av oss elsker å se skurkene vinne.
Kanskje den delen av oss som ikke liker at vi må oppføre oss.
Du kan ikke gå rundt og dytte folk. Du kan ikke fornærme folk.
Og Stone Cold hamrer løs på sjefen!
Folk lever ut egne ønsker gjennom slike historier
og vil gjerne slå sjefen sin i fjeset,
og jeg fikk gjøre det, bokstavelig og figurativt,
nesten hver mandagskveld på Raw.
Se opp! Austin tar ned McMahon igjen!
Jeg tror fansen reagerte sterkt fordi han er en så sterk figur.
Han er overdreven. Han er større enn livet.
Han er lett å hate, og også lett å elske,
men veldig lett å hate.
Mr. McMahon, han var på toppen.
Så alle som ikke er på toppen,
hater fyren på toppen.
Han har en hel samling Corvetter.
Vince går forbi med skreddersydde dresser og viser seg frem og alt.
Hva er det å like?
Han er lett å hate.
Fjern den mikrofonen! Den er min. Jeg eier den mikrofonen og det kameraet...
Skru det av!
Og han ble den mest forhatte figuren i bransjens historie.
Rasshøl!
Mr. McMahon er selvsagt en karakter som bygger på Vince McMahon,
fra noen jeg kjente igjen som barn.
For da jeg var liten, var jeg skikkelig fattig.
Siden jeg kom fra det miljøet, likte jeg ikke rike folk,
for jeg så folk som trodde at de var bedre enn meg
fordi de hadde "mer penger".
Det føltes som om du ikke var noen i det hele tatt. Du var et null.
Og du lærer visse ting.
På den tiden kunne jeg slåss, og jeg elsket å slåss.
Om du var god til det, var du plutselig noen.
Jeg var god til å slåss, men de sa:
"Du sloss ikke rettferdig! Du jukset!"
"Og så? Jeg vant."
Hva i helvete feiler det deg?
Så med min karakter, Mr. McMahon,
kan jeg spille noen som skremmer, for det var sånn jeg vokste opp.
Det var sånn jeg trodde rike folk var.
De prøver å skremme deg.
Du skal få svi.
Jeg vet hvordan man er arrogant og bruker statusen sin,
og hvordan man er en bølle.
Det er ikke min feil at jeg er en selvlaget milliardær!
Det var lett å komme inn i den karakteren,
for jeg visste alt jeg selv mislikte.
Noen er rike, og dere er ikke det.
Han kan manipulere folk like godt eller bedre enn alle som har gjort det.
Jeg er en ekte texaner nå.
Jeg elsket pes.
Når du går ut og manipulerer publikum,
og de buer på deg,
vil du få pes, og du vil kjenne det.
Du er ikke redd for det. Omfavn det.
Dette synes jeg om Texas.
For en god følelse.
Vince var ekspert på å få folk til å bry seg, hate ham eller få følelser.
Følelser selger billetter.
Det er følelser.
Hvis du moser den knappen så du får følelser fra folk,
glemmer de hvor de er. De er ikke på kino eller i en arena.
De er der og ser på deg. Det er én mot én. Det er da du vet at du har dem.
- Nyt det, Mr. McMahon. - Jeg husker hvor jeg var...
Det er enkelt å opptre. Å være seg selv er det vanskeligste.
Og hvilke likheter deler du med Mr. McMahon?
- Karakteren Mr. McMahon og jeg? - Ja.
Ingen i det hele tatt.
Mr. McMahon er en forlengelse av Vince McMahon,
men veldig overdrevet.
Forskjellen mellom Mr. McMahon og Vince McMahon...
Sikkert ikke så stor.
Nøyaktig samme person.
Det er ikke langt mellom.
Karakteren til Mr. McMahon, det er egentlig bare Vince.
Han sier noe annet. Nei. Mr. McMahon er Vince.
Mange av tiradene og utfallene som har blitt holdt mot andre folk,
har jeg fått oppleve på ekte.
"Det ville jeg aldri sagt." Jeg sa: "Jo da. Du sa det til meg."
Bruce hevdet at han har fått tyn av Mr. McMahon
i virkeligheten.
Jeg er lidenskapelig opptatt av virksomheten vår,
og noen ganger er den lidenskapen litt overstrømmende.
Så jeg kan nok gå over noen grenser.
Mr. McMahon-karakteren er ganske nær mannen Vince,
men åpenbart svært overdrevet.
De beste karakterene i wrestling
er menn som har skrudd volumet på maks.
Det du så fra Stone Cold, var meg på maks volum,
akkurat som Vince.
Mye god fiksjon
er den morsomme grensen mellom virkelighet og historiefortelling.
Vince elsket å viske ut grensen mellom fakta og fiksjon.
Mange har vært forvirret opp gjennom årene
om hvem karakteren min på TV var, og hvem jeg var.
Det pleide å plage meg. "Jeg er ikke den fyren."
Så skjønte jeg det. "Det betyr ikke noe hva du vil, Vince,
hvordan du vil oppfattes.
Det er slik du blir oppfattet."
Oppfatning er virkelighet.
Du kan ikke endre måten folk ser på deg på.
To langfingre!
Rent hat driver Mr. McMahon!
Austin-McMahon, den dynamikken var latterlig bra.
Du kan si at det er den største feiden i wrestlinghistorien.
Fremveksten av Stone Cold Steve Austin og Stone Cold mot Mr. McMahon
var det som skapte de enorme seertallene for WWE
som avsluttet de 83 ukene WCW banket dem på målingene
og til slutt, som en tsunami, tok over wrestlingbransjen. Ferdig snakka.
Det var det heiteste i verden.
Jeg sier dette, jeg vet det høres ut som jeg overdriver
og er en arrogant drittsekk, men...
Vince tok formelen vår og bestemte at han skulle gjøre det,
men han ville gjøre det bedre.
Det gjorde han.
Det var så mange ting vi gjorde i WCW som WWE kopierte etter hvert.
D-X var ikke annet enn en avledning av nWo.
Mr. McMahon-karakteren var en avledning av onde Eric Bischoff,
den onde sjefen.
Kom igjen, Vince. Du må innrømme at du stjal den fra meg.
Greit, du gjorde det bedre.
Men hvem gjorde det først?
Hvis Eric Bischoff tror han spilte skurk før meg...
Ok. I så fall spilte han ikke like bra.
Bra for ham.
Det var uunngåelig at WWE kom til å vinne.
Vince McMahon, som den konkurrenten han er, den fighteren han er,
ville ha gjort det han måtte for å vinne den kampen.
Og jeg kom til kort. Jeg var ikke fokusert på kreativitet.
nWo-vinkelen var et par år gammel nå.
Det var ikke nytt mer.
Det som foregikk i WWE med Mr. McMahon og Steve Austin og andre
var nytt, det var ferskt,
noe som fikk publikum til å snu seg og se på hva de gjorde.
Erics store feil var å tenke:
"Jeg leder, jeg må bare holde meg til disse fyrene,
så vil jeg alltid lede."
I wrestling har alle en utløpsdato, og man må alltid lage nye stjerner.
Vince gjorde det fordi han måtte.
Og sånn er det, for Stone Cold sa det.
Vince hadde flaks. Austin var en utrolig stor suksess.
Så kom Dwayne "The Rock" Johnson.
Lukter dere det The Rock lager?
Mine damer og herrer...
Flott å si velkommen til en av de raskeste til topps
i wrestlingens historie, The Rock.
Vi starter med historien din.
Da du slo gjennom, ble du fremstilt som en del av en wrestling-arv...
Bestefaren min var High Chief Peter Maivia.
Han var på mange måter
ansvarlig for å sette øya Samoa og samoanske atleter på kartet.
Fra øya Samoa,
High Chief Peter Maivia!
Bestefaren min wrestlet for Vince McMahon Sr.,
og på 80-tallet kom faren min,
Rocky "Soul Man" Johnson,
og sammen med Tony Atlas,
ble de de første svarte lagmesterne.
The Rock, alt han gjør, er som faren.
Går som faren, kler seg som faren.
Du kunne lett tro det var Rocky.
Jeg husker at jeg møtte Vince McMahon jr. da jeg var elleve år gammel.
Han så ned på meg: "Godt å se deg." Ga meg et fast håndtrykk
og så meg i øynene. Det glemmer jeg aldri.
Her har vi en nykommer
som har skapt seg et navn i det siste,
vi snakker om Rocky Maivia.
Da han kom inn, solgte vi ham
som en tredjegenerasjons wrestler man ville elske.
Denne fyren blir fenomenal.
Første tredjegenerasjons superstjerne noensinne.
Vi tvangsfôret dem med ham.
Oi da. Du hører dem rope... Rocky suger!
Rocky suger!
De hatet ham.
ROCKY SUGER!
Mange publikummere, tror jeg,
trodde at denne personen fikk denne muligheten i hendene,
og uansett hvor hardt Dwayne jobbet i ringen,
buet folk på ham i starten.
Jeg er lei av å høre om Rocky Maivias far. Hvem bryr seg?
Rocky suger!
Folk hatet The Rock fordi WWE ba oss elske The Rock,
og The Rock måtte bli slem
og adressere at folk buet på ham
før de begynte å elske ham.
Vi er Nation of Domination!
Nation of Domination var en fraksjon basert på stolthet over å være farget
og ikke bli holdt nede av systemet.
Det nyeste medlemmet av Nation of Domination, Rocky Maivia!
Jeg snakket med Vince og sa:
"Jeg vil gjerne få snakke om hvorfor jeg blir med i Nation."
Han sa: "Greit."
Jeg har tre ord: "Dø, Rocky, dø."
Det er takknemligheten jeg får fra dere rasshøl.
Jeg sa: "Det handler ikke om svart eller hvit, men om respekt.
Om at jeg gir deg juling."
Dette handler ikke om hudfargen min. Dette handler om respekt.
Noen ganger i livet opplever vi øyeblikk der noe endrer seg og klikker på plass,
og du tenker: "Det der er mektige saker."
Rocky Maivia er mange ting, men "suger" er ikke en av dem.
Og poff, på en måned ble jeg den heteste skurken i selskapet.
...hvis dere lukter det The Rock lager.
Jeg snakket med Vince, og han sa:
"Jeg skal gjøre deg til WWE-mester."
Sharpshooter...
Sharpshooter!
McMahon sa: "Ring i bjella!"
Jeg sa: "Dette er veldig stort.
Jeg er den første fargede WWE-mesteren."
Han sa: "Jeg vet det. Men jeg ser det ikke."
For Vince var det:
"Jeg bryr meg ikke om fargen din. Du kan være svart, grønn og lilla.
Du kan være en enhjørning for alt jeg bryr meg.
Så lenge du får inn penger, skal du være mester."
Det har ikke noe med farge å gjøre. Det er ikke rasisme, men forretninger.
Han ser ikke svart. Han ser ikke hvitt. Han ser bare grønt.
For folk som kjente til WWE på den tiden, var Attitude-æraen
en unik og spesiell tid,
for alt du kunne tenke deg, kunne vi gjøre.
Og det gjorde vi.
Her! Herregud!
Se på det der!
Hun har... Se hva som skjedde!
Attitude-æraen. Det var en hel bevegelse.
Hvor enn du gikk, så du Austin 3:16,
du så DX.
- Drit og dra. - Ja!
Du så The Rock.
Alle var med på det.
De var så populære. Varene deres var overalt.
Påvirkningen var overalt i kulturen.
Vi skal ha WWE-superstjerner her i huset.
Mine damer og herrer, The Rock!
Inviterte dere The Rock til å tale på republikanernes landsmøte?
THE ROCK SOM PRESIDENT
Ta godt imot den eneste ene, Triple H.
Mange av oss i Attitude-æraen gikk fra å være:
"Jeg er en fyr på TV folk noen ganger kjenner igjen"
til... Vi kunne ikke gå noe sted.
Det var ute av kontroll.
De tjente mer penger enn før,
men hva angikk ekte popularitet, var det toppen.
Det er 90-tallets underholdningsfenomen.
En milliardindustri over hele verden,
de knuser alle seertall,
det er en sport, på en måte,
som tiltrekker seg flere mannlige tenåringer
enn fotball på mandagskvelden eller VM i baseball.
For de som husker den tiden, er det et godt minne,
for wrestling var virkelig allemannseie da.
Om man så på salgbarhet,
var produktet deres fantastisk. De fikk kontakt.
Fra et moralsk ståsted, moral er moral, men ikke alle likte det.
En sann ting om proffwrestling, er at det renner inn millioner av fans.
Men bransjen har alvorlige spørsmål, noen om vold og seksuelt innhold.
Promotorer vil du skal tro det er familieunderholdning.
Men har du aldri vært på et show eller sett et på TV, se et.
Du vil få sjokk.
Som utøvere, går man etter det som får størst reaksjon,
og man ser at disse tingene får større reaksjoner enn alt annet.
Så du går for å være på kanten.
Jeg har tre ord til deg.
"Drit og dra!" Ja!
Det var mye moro og mye frihet,
men det er mye på nettet som du kan se, der jeg tenker:
"Hvordan slapp vi unna med det der?"
Du kan velge en av disse tøsene.
GI MEG DVERGER
Kritikerne sier at WWE blåser bort sømmeligheten.
Ingen har vel vært mer kritisk til McMahon
enn spaltist i New York Post, Phil Mushnick.
De visste de kunne slippe unna med alt mulig.
Ikke alt mulig, alt.
SPALTIST
Og de presset på. De presset på alt de kunne.
Vi skal gå lavt, og så skal vi gå lavere,
og så går vi lavere.
FORRIGE UKE
Dette avvek kanskje fra det vi hadde gjort før,
men det var fortsatt familievennlig.
Ingen ble drept.
BEGRAVD LEVENDE
The Rock er i den kisten!
Det var ingen voldtekt.
Kom ut, din voldtektsmann!
Ingen bruk av kniver eller våpen eller noe sånt.
Se en nylig simulert kastreringsscene.
Så det var fortsatt familievennlig,
kanskje for en voksen familie, ikke for små barn.
De snakket politisk korrekt. "Vi henvender oss ikke til barn."
Men publikummet deres var barn.
Så noen sa:
"Dere har et ansvar for å ikke ha dårlig innflytelse på barn."
"Vi markedsfører ikke mot barn mer. Det var før."
Samme det.
Det var nok først og fremst rettet mot unge menn.
Actionfigurer, dukker.
Disse blir ikke kjøpt og elsket av voksne. De er for åtte- til tiåringer.
Attitude-æraen var noe barna elsket.
- Drit og dra! - Drit og dra!
De så noe de kanskje ikke skulle se.
Så Attitude-æraen tiltrakk seg nok på mange måter barn.
Ville jeg latt barna mine se på? Ja, det ville jeg nok.
REKTOR
Det er et landsdekkende monster som må stoppes.
Rektoren kan ha sin mening.
WWE-FORMANN
Jeg kan ha min.
Vi ønsket virkelig at foreldre og alle
skulle bruke sin frihet til å velge.
Pokker, det er USA. Lev i din verden.
Liker du oss ikke, slå av. Ikke se på oss.
Jeg sto definitivt i spissen i:
"Ikke be oss oppdra barna dine. Oppdra dem selv.
Påvirkes de av TV, er det din skyld."
Nå som jeg har en datter...
Til tider burde vi nok ha vært mindre upassende
mot kvinnene våre.
Ned på knærne og dropp klærne.
Herregud!
Vi gikk hele tiden for langt, hva angikk smakløshet.
Mange tvilsomme ting.
Du ser bra ut på knærne, Chyna. Ser nesten ut som en naturlig stilling.
Det var en utnyttelse av kvinner du ikke kan forstå,
men det solgte, og publikum var menn. Når tenåringer så kvinner sånn,
var det vellykket markedsføringsmessig.
Kvinnene i Attitude-æraen ble ikke sett på som wrestlere.
Noe pent å se på. Det var det de var.
Sable var pioner-divaen i WWE, kan man si.
Hun visste hva rollen hennes var.
Folk kjente henne som Sexy Sable, men hun bidro også til showet som utøver,
men det blir oversett, for det var ikke vanlig.
Det var ikke akseptert. Kvinner gjorde ikke sånt.
Sent på 90-tallet, hadde du Jerry Springer.
Når du trodde du hadde sett alt, ble det fæle fælere.
TV var fælt, men man klarte ikke å se bort.
Howard Stern var enorm.
Jeg vil knulle Bonnie, Jill og Brandy.
Attitude-æraen var et bilde på hva som skjedde i verden.
Samfunnet på den tiden var mye mer sexy, og vi reflekterte det på alle måter.
Noen av tingene...
BH- og truse-kamper, jeg vet ikke om det ville skjedd i dag.
På den tiden var det det som var på TV.
Vince McMahon er en del av hans tid.
Forskjellen var at han hadde en posisjon der han forsterket disse tendensene
i stedet for å utfordre eller endre eller forvandle dem til noe annet.
Vi fulgte bare med på det som skjedde i underholdningsbransjen.
Mange ganger, det høyeste kvarteret,
det høyeste seertallet i det segmentet, var kvinnene.
Mye høyere enn noen av de flotte kampene og sånn.
Vi følte vi måtte være på kanten,
for det var det fjernsyn var på den tiden.
Og dette er direktesendt TV,
og Vince kan ikke gjøre en dritt med dette.
Vi ville alltid levere til publikum, så det gjorde vi,
og vi gikk selvsagt litt for langt i noen tilfeller.
Du kan se på det og si hvor sprøtt det var,
si: "Det skulle aldri vært gjort", eller: "Det var så upassende", eller...
Det var det.
Og hvem er verst, han som gjorde det eller de som elsket det?
Jeg vet ikke.
Velkommen til War Zone! Jeg er Jim Ross.
Jeg har fått selskap av James Cornette ringside.
Eieren av World Wrestling Entertainment er på vei...
OWEN ER IKONET
Owen Hart,
jeg beordrer deg til å komme inn i ringen...
OWEN SOM MESTER
...umiddelbart.
Der er han, der.
Han kommer, men møter han til tjeneste eller til kamp?
Etter problemene med Bret Hart, møtte jeg Owen.
Jeg sa: "Owen, vil du bli hos oss,
eller vil du dra med Bret?"
Han sa: "Jeg vil gjerne bli."
Det er på tide at jeg gjør det jeg må gjøre,
og det er å bli her, i World Wrestling Entertainment!
Da jeg gikk til WCW og Owen ble værende, var ingenting det samme lenger.
Han trodde jeg var sint på ham.
Om noe, hadde jeg stor sympati for Owen,
det var vondt at han var i den knipen han var i.
Owen hadde ingenting med meg eller Vince å gjøre.
Men han måtte svi for det,
og de ydmyket figuren hans
så ofte de kunne en stund for å plage meg.
Hypotesen om at vi ville gjøre noe mot Owen
fordi Bret dro, viser bare Brets ego.
"Seriøst, Bret? Hvorfor skulle vi det?
Vi bryr oss ikke om deg. Du dro. Vi vil gjøre Owen til en stjerne."
Hva? Hva er dette?
Så de endte opp med å lage en historie
der de sa: "Du skal være Blue Blazer igjen,
du skal være en litt klønete, dustete helt."
23. mai 1999.
Kan du snakke om den dagen?
Det var Owen.
La oss ta dere med til et intervju tidligere i kveld.
INTERKONTINENTAL TITTEL
Store problemer.
Blue Blazer, du har en stor kamp i kveld...
Vi var direkte med et tidligere innspilt intervju med Owen.
Vi skulle slippe Owen ned,
han skulle rappellere ned fra taket.
Owen skulle fly, kan man si,
som vi har gjort før, fra takbjelkene i bygningen.
Jeg så på intervjuet før kampen, og jeg hørte noen si: "Owen er i ringen."
Jeg sa: "Hva faen gjør han?"
Jeg var på et fly, og jeg fikk en følelse.
Noe kom over meg, og jeg sa: "Noe fælt har skjedd. Jeg føler det."
Mine damer og herrer, på direktesendt TV,
kan mye skje,
og noen ganger er det ikke bra.
The Blue Blazer, altså Owen Hart,
skulle gjøre en spektakulær, superhelt-aktig entré fra takbjelkene,
og noe gikk veldig galt her.
Takk Gud, for publikums skyld, at lysene var av.
Så de så det ikke. Takk Gud.
Da lyset kom på, så de Owen i ringen, og medisinsk personell jobbet med ham.
Vi lurte på: "Kan Owen være i live?"
Han kunne være det.
Jerry Lawler kommer tilbake.
King, jeg fortalte tilhengerne at dette ikke er en del av showet.
Vi er her for underholdning og moro, dette er ingen av delene.
Nei. Det ser ikke bra ut i det hele tatt.
Jerry Lawler kom og sa: "Bruce, jeg tror han er død."
Jeg bare... "Nei."
Du vet, jeg tenkte: "Hvordan kan du si det?"
Politimannen ved siden av meg dro meg til siden,
og Vince var der, og han sa at de erklærte ham død.
Jeg har det beklagelige ansvaret
for å la alle få vite at Owen Hart er død.
Owen Hart har dødd på tragisk vis i ulykken her i kveld.
Avgjørelsen jeg måtte ta, var om showet skulle fortsette.
Publikum så ikke hva som skjedde.
Hadde de sett det, måtte du avslutte showet.
Han sa det ikke til publikum. Han mente ikke det var det rette å gjøre.
De kom for å se et show. De kom ikke for å se noen dø.
Og jeg, som forretningsmann, sa:
"Ok, la oss fortsette showet."
Først, Owen Hart, jeg ber for deg, kompis.
Og jeg også.
Val Venis, du har jaget disse muggene.
Jeg har nyheter til deg.
Det er mine mugger, og det har de alltid vært.
De skulle aldri fortsatt showet.
En av vennene dine døde nettopp.
Han døde nettopp i denne ringen,
og blodet hans er der, og vi skal ut og wrestle
og opptre for et publikum som ikke vet det,
mens våre hjerter er knuste.
Det du driver med, er underholdning, og du lot underholdningen fortsette
med Owen Harts blod i ringen.
Er ikke det respektløst overfor Owen Hart?
Det var mange negative kommentarer om hvorvidt showet burde ha fortsatt.
Jeg vet fra wrestlerne som var der
at de rullet min døde bror forbi
alle wrestlerne og dyttet wrestlere ut døra
og sa: "Gå. Det er din tur."
Naturligvis vil Bret føle som en bror burde.
Han hadde all rett til å si noe negativt om selskapet vårt.
Hvis Vince McMahon hadde sluppet Shane McMahon fra taket,
og han smalt i matta,
ville han ikke skrapet ham bort og startet neste kamp.
Hadde det vært meg, ikke bare sønnen min,
hadde det vært meg som "smalt i matta", som Bret sa,
ville jeg at showet skulle fortsatt. Få meg ut, fortsett med showet.
Jeg ville gjort det med meg selv den dag i dag.
Det var veldig vanskelig for meg å takle det på den tiden,
for jeg tenkte at de kanskje drepte ham for å ta hevn på meg.
Klokken 10:01 i dag tidlig,
innga min advokat et søksmål om urettmessig død
vedrørende min manns bortgang.
Hva angikk Owen, inngikk vi et forlik med hans kone,
og så fant vi ut, som vi trodde hele tiden,
at det ikke var vår feil.
Dessverre var apparatet de brukte, defekt,
produsenten visste at det var defekt,
og så saksøkte vi produsenten.
De etterforsket Vince og WWE i lang tid.
En politimann fra Kansas Citys politiavdeling ringte,
han sa: "Jeg lovte å ringe deg,
og jeg ringer for å si at det ikke var noe kriminelt.
Det var en grusom ulykke."
Da jeg hørte det, tenkte jeg: "Ok, det var en ulykke."
Jeg tror jeg innerst inne tilga Vince.
Jeg hadde mange grunner til å være på kant med Vince,
men de var på et profesjonelt nivå, ikke på et personlig nivå.
Tror du det blir endringer i wrestling etter dette?
Jeg håper det.
FORMANN
Vi er ikke så imot wrestlingbransjen,
men vi er skuffet over den drastiske vendingen den har tatt de to siste årene,
og det er synd at tilhengerne har blitt villhunder
som vil ha mer og mer hele tiden.
På det tidspunktet presset vi grensene.
- Se opp! - Herre...
Alle gjorde det som krevdes.
Ingen sa: "Jeg vil ikke" eller: "Det er for farlig",
men på et tidspunkt må man si at nok er nok.
Han brenner! Slukk ham!
Vi vil gi tilhengerne det de vil ha.
Vi presser det nok så langt vi kan nå,
Men hvem vet når det gjelder fremtiden?
Fy faen...
I 2000 INGIKK MARTHA HART FORLIK MED WWE.
I 2003 INNGIKK WWE FORLIK MED PRODUSENTEN AV SELEN SOM BLE BRUKT I OWENS STUNT.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten