WWE:s damvärldsmästare i wrestling...
...Wendi Richter!
Wendi Richter var världsmästare och allt var bra ett tag.
Men Wendi hade blivit ett problem som jag minns det.
Alla kvinnor inom wrestling vill ha mitt bälte,
men jag vill också ha det.
När det var dags att lämna över
och ge världsmästartiteln till nån annan, gjorde hon motstånd.
"Det här är showbusiness. Jag skriver ett manus.
Du har mitt mästerskap. Det är mitt, inte ditt."
"Jag släpper det inte."
"Okej.
Då får jag tvinga dig."
Den här tävlingen gäller damernas mästerskap.
Publiken väntade sig en match.
Man vill inte sparka nån inför en match,
för då lurar man publiken.
Få igång matchen i ringen, som pappa brukade säga,
så får du lösa det sedan.
Klockan har ringt och titelmatchen är igång.
Matchen kom igång och Wendi hade mästerskapet.
Det var lätt.
Wendi skulle utropas som förlorare. Jag sa åt domaren att räkna till tre.
Ett litet paket. Snyggt utfört.
Det var jämnt.
Vad var det?
Domaren räknade: "Ett." Jag lyfte upp axeln,
och han räknade: "Två, tre," trots att jag hade axlarna från mattan.
Wendi Richter har förlorat titeln.
Det var en smärtsam kväll.
Mina drömmar krossades helt.
Jag blev förödmjukad och det visades på tv.
Jag brydde mig inte.
Publiken var i upplösningstillstånd...
" Det var inte rättvist."
Ibland är livet inte rättvist,
och jag slåss inte renhårigt.
Inom wrestling säger man: "Det är inget personligt, bara affärer."
Och Vince McMahon är en affärsman.
Wendi kom till mig efter matchen.
Hon såg på mig, böjde huvudet och gick.
Det var sista gången jag såg Wendi.
För mig var det inget personligt.
Det är affärer, och det finns inget som jag inte skulle göra för företaget.
Vince McMahon kom med nackkrage och log
under andra veckan i åtalet om försäljning av steroider.
Idag blev McMahon överglänst av sin före detta stjärna, Hulk Hogan.
Mannen bakom karaktären slängde av sig trikåerna
och hoppade in i ringen vid domstolen
för att vittna med immunitet mot Vince McMahon, hans före detta chef.
Det skulle bli den viktigaste delen i åklagarens mål mot McMahon.
Det var dags för mig att vittna. Jag gick igenom rättssalen.
Jag gick förbi Vince McMahon där han satt,
och vi var i luven på varandra vid den tidpunkten.
Polisen tyckte att det var ett bra tillfälle för mig
att lägga skulden på Vince
och jävlas med wrestlingvärlden.
Jag vittnade, och jag tror att de blev chockade.
En golvning för försvaret under korsförhöret.
"Mr McMahon har aldrig sagt åt dig att ta steroider?"
"Aldrig." "Det var ditt eget val?" "Definitivt."
"Antydde han att wrestlare borde ta steroider?"
"Aldrig," svarade Hogan.
Det hade gått flera månader sedan jag pratat med Vince,
och bland det sista jag sa var:
"I medgång och motgång.
Glöm inte det."
Hulk Hogans vittnesmål
förvånade verkligen åklagarna.
Det syntes på åklagarnas miner.
"Det är inte vad vi väntade oss." För Hogan tog Vinces parti.
- Visste de vad du tänkte säga? - Nej, det sa jag inte till dem.
Jag sa: "Jag säger det ni vill."
Jag sa det de ville höra, men jag visste vad jag skulle säga.
Jag skulle säga sanningen.
Han sålde inte steroider, han sa inte åt folk att ta dem.
Det som sades om honom var inte sant.
Han var listig när det gällde
att ge dem vad de ville till viss del, men inte det de egentligen ville ha.
De ville att nån skulle säga: "McMahon sa åt mig att ta steroider."
De ringde och ville att jag skulle vittna mot Vince.
"Uppmuntrade Vince dig att ta steroider?"
Jag sa: "Jag använde steroider innan jag träffade Vince."
Han lät oss göra det, men han sålde inget till oss.
Det fanns ett starkt tryck att ta dem baserat på sunt förnuft,
och insikten att de som gick på steroider blev stjärnor.
Men att Vince skulle ha sagt åt oss att ta steroider?
Jag såg inget sånt.
Vince sa inte till folk: "Ta steroider."
Men sa han: "Du måste träna hårdare," och tänkte att de skulle ta steroider?
Vem vet?
Jag var inte skyldig.
Det förändrade inte att de jävlarna var ute efter mig.
Klart jag var orolig.
Det gällde min frihet,
och det var jobbigt att vänta på att få höra domen läsas upp.
Det glömmer man aldrig.
Det är ett ögonblick då livet kommer att förändras.
WWE:s chef Vince McMahon
drog en suck av lättnad när domen lästes upp.
Domen: inte skyldig.
Fansens jubel ekade genom rättssalen.
En känslosam kram från hans fru sedan 27 år, Linda.
Jag var där. Domen lästes upp och...
Vi blev lättade.
Det borde inte ha gått till rättegång då bevisen inte räckte.
Jag är Vince McMahon...
De gjorde det för att de tyckte att Vince var en skurk.
En reporter kan ge sig på honom för det,
men om man ska ställa honom inför rätta måste man ha mer än så.
Om nån tvivlade på vad World Wrestling Entertainment
var och handlar om, tror jag att det här klarade upp det.
Linda sa: "Det bevisar att vi inte har nåt steroidproblem."
Nej, alla vittnesmål i fallet bevisade
att de flesta av era killar tog steroider. Era stjärnor gick på steroider.
Det blev bevisat.
De framställde honom som den goda, men han var den onda.
Han blev inte dömd, och det var rätt, men han var inte den goda.
Jag vet inte om jag lärde mig nåt.
Det enda jag lärt mig är att vissa myndighetspersoner suger.
World Wrestling...
Vince utmålade sig som offret i rättegången.
Frikännandet kom inte som nån överraskning.
Jag menar inte att han skulle ha dömts,
men det fanns rykten och rapporter
om allt Vinces team gjorde för att vinna.
Historier om kontakter med vittnen, mutor, jurymanipulation,
som målade upp en helt annan bild av Vince
jämfört med hur han framställde sig själv.
Häng kvar...
Efter rättegången och alla skandalerna
kände sig Vince nog oövervinnerlig.
Men så var det inte.
Oavsett vad resultatet blev,
så påverkade rättegången företaget.
Det blev tajt om pengar, och det blev läskigt.
Vissa chefer slutade. Jag klandrar dem inte.
Önskar jag att de inte hade slutat?
Absolut.
Företaget påverkades negativt av att de slutade.
De hade det kämpigt den perioden.
Vissa år gick de back, och intäkterna sjönk.
De låg risigt till ekonomiskt.
Företaget fick färre besökare.
Inga utsålda arenor.
Det gick inte lika bra som när Hulk Hogan var på topp.
Vince letade efter
nån som kunde ersätta Hulk som WWE:s ansikte utåt,
och Vince trodde på Lex.
Made in the USA! Lex Luger!
Vi lade all fokus på Lex Luger och trodde att han skulle vara grym.
Vi tittar på bilder från Lex Expressen.
Lex var okej, men inte i närheten av Hulk Hogan.
Jag vet det, du vet det, alla där ute vet det...
Lex fick bara inte kontakt med publiken.
Lex var bara ännu en i en lång rad av killar
som försökte fylla Hulks skor.
De behövde ersätta Hogan
och den som drog svärdet ur stenen var Bret Hart.
Bret!
Kör hårt, mästaren.
Den nya generationen var en ny era. Vi har nya stjärnor. Bret Hart.
Det är många förändringar i WWE.
Sen kom Razor Ramon.
Det finns bara en man som dryper av machismo.
Vi hade Kevin Nash.
Den nya generationen lever vidare!
Och vi hade Shawn Michaels.
Jag är Heartbreak Kid, Shawn Michaels.
Jag är mannen som skrev historia.
När man visste att Hogan-eran var över,
satte det frågetecken på allt.
Allt stod på spel.
I omklädningsrummet fick vi lite mer hopp om
att vi skulle kunna avancera.
Hulk är borta, vem ska ta över?
Så gick tankarna.
Och det var många killar som ville fylla den luckan.
New Generation-killarna som jag och Undertaker,
var några av de bästa wrestlarna nånsin.
Jag var stolt över att vara den nya generationens fackelbärare.
Det fanns många osäkra kort i företaget,
men jag var ett säkert kort.
Bret Hart blir inte tagen med en minderårig tjej på nåt hotell,
eller med ett kilo kokain i sin väska.
Det verkar som om du tillför en viss ödmjukhet.
Så Vince sa: "Vi ska göra dig till mästare lång tid.
Du får hålla fortet medan vi tar hand om alla dessa frågor."
Bret kommer från familjen Hart
som har producerat många artister.
En intressant familj.
Bret hade inte så mycket karisma,
men han hade tillräckligt.
Vi fick göra en del justeringar.
Samtidigt som det pågick
började Ted Turner ta några av talangerna,
så vi fick hantera det också.
Ted öppnade checkhäftet och sa till de som jobbade där:
"Gör vad ni vill. Få det här att hända."
WCW skiljde sig från WWE
för de hade så mycket mer pengar.
Jag fick till galna avtal när jag började.
Det var som att dö och komma till himlen inom wrestling.
Han erbjöd dem mycket mer
än vad de hade tjänat hos oss,
så det var logiskt för många av dem att gå med i Teds organisation.
Och vad ska man göra?
Strax efter Hulk Hogan
blev Randy Savage plötsligt tillgänglig.
Tyvärr har Randy Savage inte kunnat skriva kontrakt med WWE...
Det var nästa stora namn.
Det var då det började kännas som om vi hade fått flyt.
När Hulk hoppade på och efter att Randy hoppat på,
såg folk på WCW med andra ögon.
Jag hade ett möte med Ted Turner,
och han sa: "Eric, vad krävs för att kunna konkurrera med WWE?"
Jag sa: "Ted, Monday Night Raw
går på bästa sändningstid på måndagskvällar.
Vi går på lördagar 18:05 på östkusten och 15:05 på västkusten.
Vi kan inte konkurrera."
Och utan att blinka
tittade Ted på chefen för TNT och sa:
"Ge Eric två timmar varje måndagskväll på TNT."
Jag bara: "Va?"
Det var en bra idé
som i alla fall visar att vi har varit i branschen länge.
Vi har blivit hammerlocked, sucker-punched,
spöade, hoppade på, stampade på,
vi har fått stolar i skallen, alla wrestling-grejer, av Vince så länge...
...att jag tänkte utmana honom
och se hur det går. Vi ska möta honom i ringen.
När jag hörde att de skulle ta fajten
tänkte jag: "Vi har problem.
Det blir inte bra.
Det kan försätta oss i konkurs."
Välkomna tillbaka till det första avsnittet
av WCW:s Monday Nitro...
Nu hade jag Nitro
och jag behövde skapa överraskningar.
Vilken matchup som väntar oss.
Vad i helvete gör han här?
Lex Luger dök upp i deras första program.
Vi hade honom på ett live-event söndagen före,
och sedan var han med i Nitro kvällen efter.
Vänta lite!
Det var en stor överraskning.
Vad gör du här, Luger?
Det var inte bara publiken som blev paffa när Lex kom ut,
utan även alla på WWE,
eftersom de trodde att han hade ett kontrakt.
Det hade han inte.
Det var en slump när det gällde tajmingen,
för Lex Luger var trött på WWE.
Han trivdes inte där.
Jag sa: "Lex, vi ska skriva ett avtal.
Du får inte säga det till nån. Inte till WWE.
Fortsätt som vanligt."
Jag är bara här av en anledning...
Det var ju genant. Jättepinsamt!
Det gjorde Vince arg.
Det var vackert.
- Du är en bra man, Lex Luger. - Tack.
Jag hade bara handskakningar, inga kontrakt.
Jag hade bara handskakningar. Det hade funkat i åratal.
Nu funkade det inte på grund av Teds pengar.
Det var en rejäl kalldusch.
Jag såg till att få in talangerna, jag byggde upp dem,
och plötsligt, poff. De är borta.
De bräckte oss.
Det verkade vara det coola stället.
Folk lämnade WWE och gick till WCW,
för WCW var nytt, coolt och annorlunda.
Erik var hänsynslös.
Det satte tonen och det var avsikten.
Jag kunde inte vara bättre än dem på det de gjorde,
så vad kunde jag göra?
Jag började lista alla saker jag kunde göra annorlunda.
Högst upp, de är inspelade.
Då sänder jag live.
Vi sänder live här ifrån Nitro!
De är som seriefigurer eftersom de riktar sig mot tonåringar.
Jag ska vara verkligare.
Jag ville locka en äldre publik med mina karaktärer.
Jag ville ha verkligare historier.
Jag ska inte försöka landa där borta.
Jag ska landa här borta.
Jag ville att Nitro skulle bli känt
som wrestlingföretaget där man aldrig visste vad som väntade.
Då blev det fullskaligt krig,
för jag visste vad Vince tyckte om konkurrenterna.
Han ville krossa dem och sen äta dem.
Hej och välkomna! Vi sänder live!
Vi är inte som World Whining Entertainment,
som är en förinspelad show.
Vi sände live,
så jag kunde göra sånt som konkurrenterna inte kunde göra.
Det gav mig ett taktiskt övertag.
På den tiden spelades Monday Night Raw in
och resultaten var offentliga,
eftersom det fanns närmare 7 000 personer i publiken.
I början av vårt program, sa jag: "Vi sänder live
och vad som helst kan hända. Inte som hos de andra.
Ni behöver inte ens titta på dem. Det här hände.
Och så avslöjade jag resultaten.
Om du frestas att ta fjärrkontrollen
och kolla på de andra, gör inte det.
Michaels slog den stora killen med en superspark.
Stanna här. Vi sänder live. Det är här det händer.
De avslöjade resultaten. Det skadade oss ett bra tag.
Det var jävligt irriterande.
Det är sådana små saker som...
De pikade oss hela tiden.
Jag ville reta upp WWE:s publik.
Om jag retade upp dem ordentligt
skulle de byta kanal för att se vilka hemskheter som väntade.
De gjorde många saker för att irritera oss,
och när jag är irriterad
blir jag ännu mer fokuserad.
Alla jag kände som stod Vince nära,
som Hulk och Randy, sa att Vince aldrig skulle sälja.
Han säljer aldrig.
Han sålde aldrig nåt.
Att sälja är att visa sina känslor.
Vince avslöjar ingenting.
"Sälj inte. Erkänn aldrig konkurrenterna."
Ju mer jag fick höra det, desto mer besluten att göra det blev jag.
Eric hade med vår forna dammästare
med vårt titelbälte,
och så slängde hon det i soporna i direktsändning.
Det var upprörande.
Jag undrade vad mer de skulle utsätta oss för.
Jag fortsatte reta och irritera honom för att få en reaktion, och det fick jag.
Miljardären Ted. Först och främst...
De gjorde sketcher med miljardären Ted.
Det var den första fullträffen.
Han reagerade, alltså var han ur balans.
Varför får jag inte köpa WWE?
Jag sa: "Vi måste spela in det. Jag måste visa Ted."
Vi visade dem för Ted, och han skrattade gott åt dem.
Han älskade dem.
Det ska föreställa Hulkster.
Jag sa: "Vi driver med honom."
Men Kay Koplovitz la ner vårt projekt.
Det var osmakligt.
Vi gillade det inte, trots att vi konkurrerade med Turner.
Det hörde inte hemma i vår tablå. Det var inte de vi ville vara.
Kay Koplovitz tvingade oss att sluta för att Ted var hennes vän.
Vi är vänner. Vänskapliga konkurrenter, antar jag.
USA Network sa att vi skulle sluta
eftersom de fick påtryckningar från folk i Turner-organisationen.
De sa: "Ni går över gränsen.
Ni pratar om hur mycket litium han tar..."
Jane, var är mitt litium?
Såhär i efterhand önskar jag att vi inte hade gjort det.
Vi borde varit bättre än så. Men vi gjorde det.
Och det var då jag insåg att Razor Ramon och Diesel
inte skulle bli kvar.
Jag bad Razor och Diesel göra en sketch,
men de ville inte.
"Varför inte?" "Jag vill inte."
"Ska du gå över till dem?" "Nej."
Jag hade ett långt samtal
med Scott Hall, Razor Ramon och Diesel, Kevin Nash.
De ville inte gå till WCW.
Samtidigt behövde de se sig i spegeln
och säga: "Det är bättre för min familj
rent ekonomiskt om jag gå över till dem."
De fick mer pengar och ett bättre schema där.
När Scott och Kevin skrev på för WCW
var jag glad för deras skull yrkesmässigt.
Ur en personlig synvinkel gjorde det ont eftersom jag saknade mina polare.
Några av oss var vänner utanför jobbet. "The Kliq."
Det var Kevin Nash, Scott Hall, Shawn Michaels och jag.
The Kliq blev en grej
som alla kände till trots att den aldrig porträtterades på tv.
Spola fram till Diesel och Razor Ramons sista kväll.
Det är inte pay-per-view. Det är ett live-event.
Tidigare på dagen hade Shawn pratat med Vince om
att göra nån slags hyllning till dem i slutet av kvällen,
och Vince gick med på det.
Vince frågade om det var viktigt för mig.
Jag sa: "Ja." "Då är det viktigt för mig. Kör på."
Eftersom två av dem skulle sluta, okej. Du får min välsignelse.
Kevin och Shawn brottades i en burmatch.
De kom till slutet av matchen och vi hamnade i buren tillsammans.
Det blev en stor gruppkram.
Det blev som en ridå.
Det var helgerån att låta rivaler göra så enligt mig,
och låta alla veta: "Showen är över.
Vi älskar varandra. Allt är bra."
Jag var på Garden den kvällen.
Jag satt i publiken och undrade vad som pågick.
"Ofattbart att de gör så här. Pappa blir så arg."
En del av mig tyckte att det var coolt,
men en del av mig visste hur fel det var.
Alla i min ålder tyckte att det var coolt.
Men för den äldre generationen av producenter och wrestlare
var det en dödssynd.
Jag var inte där den kvällen, men jag var med i företaget.
- Ja, jag har åsikter om det. - Vad tycker du om det?
Jag gillade det inte.
De dödade wrestlingen.
Wrestlingen slutade vara verklig.
Vi drog undan ridån och sa: "Så här funkar det."
Man avtäckte den nya riktningen som wrestlingen skulle ta.
Det var inte wrestling längre. Det var underhållning.
När de kom ut ur ringen igen
var det ett antal andra wrestlare
som verkligen exploderade av ilska.
Det var vad vi kallar en kayfabe-situation.
Om man går tillbaka i tiden i branschen, så fanns det nåt som hette kayfabe.
Kayfabe.
Kayfabe är en karnevalsterm från början.
Kayfabe är fiktion som produceras av en bluffmakare,
där alla som är inblandade går med på att upprätthålla den verkligheten.
Kayfabe handlar om att behålla illusionen att det är verkligt.
Då måste man vara i karaktär
och låtsas att allt är verkligt.
Goda killar umgicks med goda killar,
och onda killar umgicks med onda,
och de två ska aldrig mötas.
I åratal försökte vi jobba utifrån premissen
att wrestling inte var förutbestämt,
och att när man hade en fejd med nån, så var det en blodsfejd,
och den fortsatte utanför ringen.
Sättet jag började på, och tiden då jag började,
då trodde jag på den inställningen.
Jag visste att de visste att jag var en riktig person,
men man ville skapa tvivel.
"Han är inte riktigt frisk.
Han tror att han är den där snubben."
Jag skyddade verkligen branschen och den karaktären.
Jag försökte bara hålla kvar folks intresse.
Men det höll på att bli föråldrat. Alla visste det.
På den tiden fanns det som kallades nyhetsbrev, "dirt sheets",
med mycket rykten och insinuationer.
Om man gick på en show
pratade folk om vad som var äkta och inte.
Jag vet ärligt talat inte varför kayfabe
var så viktigt.
Och jag antar att det var vår poäng med ridån.
Det kändes som om alla redan visste.
Det som var menat att vara en oskyldig handling
blev en stor kontrovers.
Jag vet inte, blev jag övertalad?
Eller inte?
Jag lät det hända.
Men jag får inte låta det hända igen.
Så det blev konsekvenser.
Kev är borta, Scott är borta, Shawn är WWE-mästare.
Nån måste ta smällen,
men det blir bara en person, och det är jag.
Nån måste betala för det,
och i det fallet var det Hunter.
Tanken var att jag skulle vinna King of the Ring,
men så blev det inte.
Jag sa: "Vince, det galna är...
...att det var det som gav kvällens största reaktion.
Världen förändras
och vi måste nog förändras med den."
Han sa: "Ja, men inte just nu.
Jag måste göra nåt. Jag kan inte släppa det."
För att citera Vince: "Du måste lära dig att äta skit
och gilla smaken."
Vince var inte redo att anpassa sig till den nya tiden,
men det var WCW.
Välkomna tillbaka till denna upplaga av WCW:s Monday Nitro på TNT.
Jag hade tänkt på den storyn länge.
Jag kallade den "Outsiders."
Jag fick den inte att funka som jag ville,
för jag hade inte rätt wrestlare.
Men nu kom Scott in, och Kevin Nash blev tillgänglig,
och de passade perfekt.
Ni vet vem jag är.
Men ni vet inte varför jag är här.
Två killar kom in utifrån
för att härja runt på WCW.
Är det här de stora grabbarna leker?
Det här är ingen lek.
När Outsiders dök upp hos WCW,
det var nog kanske sista gången
då fansen inte kunde avgöra om det var på riktigt eller inte.
Sättet de kom in på och den onyanserade dialogen
fick vissa att tro att de var där för WWE:s räkning.
Jobbar ni för WWE?
Publiken visste inte om det var på riktigt.
Det är det fina med det.
Håll inte på och jävlas med oss.
För i...
- Vad gör de? Vakter! - Res dig upp!
Vakter!
Det var en jävligt bra idé.
Det funkade så bra att McMahon stämde oss.
Vi stämde dem för brott mot immaterialrätten.
De presenterade Scott Hall som Razor Ramon.
De sa inte att han hette Razor Ramon,
men det var så nära man kunde komma
utan att säga "Du, Razor Ramon."
Det är stöld.
Det är inte så man gör affärer.
Det är subjektivt om det är stöld eller ej.
Det är lustigt, för helt plötsligt spelade Vince oskyldig.
Han började gnälla som en liten jänta.
"Stora, stygga miljardären Ted försöker knäcka oss."
När man har Ted Turners resurser
och använder dem på ett rovgirigt sätt
för att knäcka ett familjeföretag,
då måste nån...
"Stora, stygga miljardären Ted
försöker knäcka vårt lilla familjeföretag."
De har systematiskt försökt
ta alla talanger från WWE.
"De tog våra talanger."
Vince gjorde exakt likadant mot Verner Gagne och AWA
och andra områden.
Han gick till de andra områdena och erbjöd deras killar mer betalt.
Det var exakt så Vince McMahon gjorde 1984 och 1985.
Han tog stjärnor som andra hade skapat i andra delar av landet
och skrev kontrakt med dem.
Så funkar fri företagsamhet.
Men de hade också rätt till fri företagsamhet.
Du sa att Turner använde en rovgirig taktik.
- Ja. - Kan du...
Såg du inga likheter med det du gjorde i andra områden?
Nej, eftersom Teds filosofi var:
"Jag ska skada min konkurrent."
Det är inte min filosofi. Jag vill konkurrera.
Kunde du inte se Teds drag som det?
Jo, visst.
Men du sa att du hade en annan filosofi.
- Ja. - Att han ville skada nån.
Vissa tycker att jag är en hycklare som säger:
"Jag skadar ingen, jag gör bara det som är bäst för mig."
Jag tycker inte att nån har rätt att ge sig på mig.
Det är klart att de har. Det jag säger
är ofta nåt helt annat än vad jag tycker.
Och det förstår inte alltid allmänheten.
Man måste häva ur sig saker som affärsman.
Det är inte så man känner,
men... det kontrollerar tankeprocessen.
Vince gör vad som helst för att lyckas som affärsman.
Under Monday Night Wars, utmanade WCW oss.
Många säger att Hall och Nashs övergång till WCW
blev vändpunkten.
Men om man tittar på siffrorna
och allt som hände då,
så ser man att anledningen till WCW:s framgång
var Bash at the Beach,
där Outsiders skulle ta in en tredje medlem.
Vem är det?
Jag var på Bash at the Beach.
Scott Hall och Kevin Nash hade kommit från WWE
för att ställa till det.
De var skurkar med ett uppdrag,
och de hävdade att de hade en tredje medlem.
Han är här, och han är redo.
Alla i publiken undrade vem den tredje medlemmen var?
Tredje medlemmen är här, men han är inte i ringen.
De är två mot två i det här övertagandet.
Scott Hall och Kevin Nash hade övertaget.
Då kom Hulk Hogan ut för att rädda matchen.
- Hulk Hogan är här! - Det är han!
På dem, Hulkster!
Kevin och Scott sprang för livet när jag kom ut i ringen.
Ja! På dem, Hogan!
Taket höll på att lyfta. Hjälten kom för att rädda dagen.
Hulk Hogan kommer... Hulk!
- Vad gör han? - Herregud!
- Är han den tredje? - Han är den tredje!
Vad i helvete händer?
När Hulk slängde benet över Randy Savage
så blev folk helt chockade.
Det var ett avgörande ögonblick inom sportunderhållning,
för det var så overkligt att den godaste av de goda,
den största hjälten i branschens historia,
bytte sida.
- Det är så mycket känslor. - Fansen gråter.
Man får inte göra Hulk Hogan ond. Det får man bara inte.
Alla tappade hakan.
- En livslång karriär. - Nu är den körd.
När jag kom ut för att spela skurk,
visste jag att det skulle bli det största jag gjort,
eller slutet för karriären.
Det är första gången jag hört nån säga att det finns för mycket press.
Det kanske det var.
Suset gick genom publiken, sedan blev det tyst.
Vi hade ingen som vaktade ringen
ifall de skulle börja ta sig upp.
Jag var van vid det på den tiden.
Vad händer nu? Ett fans tar sig in.
Han blev inte långvarig.
Folk kastade in saker i ringen och buade och skrek.
Folk grät.
Jag trodde aldrig att jag skulle se folk kasta skräp...
-På Hulk Hogan. - ...på Hulk Hogan.
Det var det bästa jag varit med om.
Om man vill pressa publiken på allt de har
så måste man vara obekväm.
Det var ett slag i magen för wrestlingfansen.
De lät Hogan bli en heel,
hade ni nånsin övervägt det?
Nej. Terry och jag tyckte
att Hulk Hogan alltid skulle vara god,
nån som alltid stod upp för rättvisan.
Vince McMahon missade en riktigt lönsam möjlighet.
Det kunde ha varit han som gjorde Hogan till en heel.
Allt skräp som slängdes in i ringen
var att betrakta som guldtackor för WCW.
När han gick över till att vara heel, så gjorde han det väldigt bra.
Många fans glömmer att jag var en skurk
när jag började jobba för Vinces pappa på WWE.
Så det var inget nytt för mig.
Jag gled bara in i den där onda Hollywood-karaktären.
Säg åt dem att hålla tyst om ni vill höra vad jag har att säga.
Jag körde den där promon helt på känsla.
Det jag sa kom från hjärtat.
De här två männen kom från en stor organisation uppe i norr.
Jag gjorde den organisationen till ett monster.
Jag gjorde folk rika där uppe.
Jag ville slå tillbaka och visa Vince
att man måste vara två.
Det var inte bara en kille. Det var inte bara Vince som gjort allt.
Mannen Hulk Hogan blev större än hela den organisationen.
På den tiden hade vi en personlig relation
såväl som en affärsmässig.
Och när det går snett i affärer
blir den personliga relationen lidande.
Vince tycker att affärer är affärer.
Men ibland blir människan bakom allt sårad.
Så blev det med Hogan.
Det var i det ögonblicket...
...allt förändrades.
Ni kan kalla det här New World Order of Wrestling.
Outsiders blev en historia inom nWo.
Här kommer nWo!
Redo eller ej, här kommer vi.
nWo skulle ta över WCW
och ta deras största stjärnor och bli större än WCW.
nWo är den enda rätta vägen!
Ja, det fanns en historia. Ja, det fanns karaktärer.
Men i alla avseenden
var varumärket nWo på många sätt mäktigare än WCW.
WCW var ett coolt företag då.
De hade en coolhetsfaktor.
WWE framstod som ett sämre alternativ.
New World Order. Det var kaxigt och helt olikt allt annat.
De började spöa oss vecka efter vecka.
När Hulk blev en skurk?
Då vände det.
De slog oss i mätningarna och det höll i sig i 83 veckor.
Hur många veckor? 83 veckor på raken!
83 veckor på raken! 83 veckor?
Var det 83 eller 84?
Min podcast heter 83 Weeks.
Vi krossade WWE 83 veckor i sträck.
Vi låg så långt före att det inte ens var kul.
Vi vann ju vecka efter vecka,
och det smittade av sig.
Vi hade det starkaste teamet, de bästa historierna...
Vi var oslagbara.
De spöade oss i tittarsiffror, de hånade oss.
De förnedrade oss.
Det var ett krig, och jag visste inte om vi skulle fortsätta eller inte,
för Turner var ute efter oss.
Antingen är jag med helt eller inte alls.
Så när vi bestämde oss för att ge oss på Vince var jag med.
Finns det nån tvekan om
vilken organisation som är störst inom wrestling?
Vid något tillfälle föreslogs det att jag skulle bli en del av nWo,
och det var logiskt.
Jag är Eric Bischoff!
Eftersom jag ledde WCW såg de mig som ordförande för WCW.
- Bischoff! - Titta vem som leder in dem!
Vem var bättre lämpad att ta över än han som skrev ut checkarna?
Jag gör allt för den här mannen.
När Monday Night Wars började sändas tänkte Vince inte ens på Eric Bischoff.
Vince såg Monday Night Wars som något mellan Vince och Ted.
När man lyssnar på intervjuerna från den tiden
så pratade Vince om Turner.
Turners organisation...
Turner försökte få honom i konkurs.
Ted Turner det, Ted Turner det.
Ted Turner...
Ted försöker äga World Wrestling Entertainment.
Skulle Vince McMahon säga:
"Eric Bischoff som aldrig har varit wrestlingchef,
som haft en kreativ roll i ett och ett halvt år,
spöar mig varje vecka i 83 veckor"?
Han ville att uppfattningen om kampen
skulle vara mellan Ted Turner, miljardären och mediemogulen,
och lille Vince McMahon.
Det gjorde honom till den sympatiska goda killen,
vilket var precis vad Vince ville.
Minns du första gången du hörde om Eric Bischoff?
Jag visste inte... Jag insåg det inte,
men flera år tidigare var Eric på WWE och provspelade som tv-kommentator.
- Vem är din hjälte? - Min hjälte?
Hulk Hogan, helt klart.
Mannen, myten, legenden.
Jag fick inte jobbet. Jag blev mycket besviken.
Ångrade du att du inte anlitade honom när du såg honom där?
- Att jag inte anlitade honom? - Ja.
- Nej. - Du ångrar ingenting?
Jag tror inte att jag ångrar nåt alls.
Eric gjorde allt han kunde göra, som alla andra.
Men allt de gjorde
var i stort sett en skapelse från WWE,
inklusive när Turner tog talangerna som vi hade skapat.
Jag ville hålla kvar en av mina stjärnor, och slöt därför ett avtal med Bret.
Han flög till Calgary, flög hem till mig och gav mig ett erbjudande
om ett 20-årskontrakt.
Jag är skyldig mina WWE-fans allt. Jag kommer att vara med WWE för alltid.
Grymt!
Så fort jag skrev på, sa jag: "Det var fel för mitt ego."
Det var ett dåligt affärsbeslut att försöka behålla Bret.
"Jag måste behålla Bret."
"Nej, din idiot, det måste du inte. Skapa nya stjärnor."
Nu hade vi ett dyrt kontrakt som inte fungerade.
Så jag sa till Bret: "Jag har inte råd att betala dig
så mycket som jag gör."
Pappa tog Brets kontrakt och visade honom var kryphålen fanns,
och sa: "Använd det som påtryckning för att förhandla fram
ett bättre avtal med WCW."
Så Bret gick till de andra och fick mycket pengar.
Bret Hart råkade vara WWE-världsmästare just då.
Det pappa förväntade sig tillbaka
var att Bret skulle göra det rätta eftersom han skulle sluta,
och förlora mot Shawn Michaels.
"Bret, bältet du har runt midjan tillhör WWE.
Det tillhörde inte dig. Du vann inte, du fick det.
Jag kan inte låta dig gå till Turner med mästerskapsbältet.
Det är orimligt.
Bret tänkte annorlunda.
Alla tyckte att han borde ge nån titeln innan han lämnade oss.
Bret hade inga problem med att förlora matchen,
men mot mig.
Shawn var en skitstövel på den tiden,
och det är sant.
Bret och Shawns rivalitet var äkta och autentisk.
Både Bret och jag kände att Vince och WWE utnyttjade
den verkliga oenigheten mellan oss.
Shawn och Bret, två bra artister... kom inte överens.
Shawn började göra egna promotionvideor.
De improviserade och sa nåt personligt.
Han högg World Wrestling Entertainment i ryggen.
Varför? För sin egna ekonomiska vinning.
Efter ett tag vet man vad som retar upp nån,
och jag retade verkligen upp honom.
Jag var... Jag var en sån idiot.
Jag var nära att slå Shawn flera gånger.
Även om du har haft en del "soliga" dagar på sistone...
Han sa i tv att jag knullade Sunny, trots att jag var gift.
Han gick över en gräns när han drog in min familj.
Det var personligt, och det var skitsnack.
Hur känner du inför det?
Då tänkte jag att det blev bra teve.
Survivor-serien presenteras live av Milton Bradley...
Vi hade en sista match i Montreal.
"Jag vill att du låter Shawn vinna,
för vi behöver nån som ersätter dig."
Bret sa: "Det vill jag inte göra.
Särskilt inte i Kanada."
Det var ett telefonsamtal med Shawn, mig och Vince.
Vince sa: "Bret kommer inte att göra det. Han vägrar."
Jag minns inte detaljerna, men jag var den som sa:
"Gör det åt honom, då."
Jag träffade Vince när jag var 23 år.
Jag har umgåtts mer med honom än med min pappa.
Det är känslosamt, för att...
Jag utsatte honom för mycket.
Jag mådde dåligt under många år, och han stod ut med mig.
Han förtjänade nåt i utbyte för det,
så jag gav honom min lojalitet.
Han behövde bara se på mig och säga: "Det här vill jag att du gör,"
så gjorde jag det.
Han ville inte att Bret Hart skulle lämna byggnaden
med bältet, så jag såg till att stoppa det.
Jag fick höra att det skulle bli en kaos-avslutning.
Alla var med. Vi skulle få matchen ogiltigförklarad
och lista ut vad vi skulle göra efteråt.
En schmoz var ett bråk med en massa olika killar,
och domaren ogilitgförklarar matchen.
Ingen vinner eller förlorar, och det funkade för mig.
Men WWE hade lurat wrestlare på olika sätt under så lång tid.
Jag kände till Wendi Richter, så jag litade inte på dem.
Jag höll ögonen på Shawn.
Om han vill slåss på riktigt så kan vi göra det.
Vi kan slåss till döden.
- Se upp! - Shawn Michaels är inne.
Det var en riktigt bra match.
Det är ett fult bråk mellan två killar som hatar varandra.
Slutligen utförde Shawn en sharpshooter,
vilket var mitt signaturgrepp,
men han gjorde fel.
Jag rättade Sean,
och han bytte grepp och gjorde rätt, och vände sedan på mig.
Jag såg tidtagaren, och att Vince skrek på honom.
Jag skrek åt tidtagaren att ringa i klockan
trots att Bret aldrig gav upp.
Men han ringde inte i klockan. Han var paff.
Då skrek Vince: "Ring i den jävla klockan!"
Ring! Ring i klockan!
Klockan ringer, och jag skriker i headsetet: "Varför ringde du i klockan?"
Helvete!
Och jag kände det.
Allt gick upp för mig. De gjorde det. De lurade mig.
Och jag ville vara vid ringside så att han skulle veta vad som hände,
och jag tog tillbaka det som var mitt.
Det gillade Bret inte.
När man brottas så hårt som jag gjorde
får man en hel del skum i munnen.
Jag lutade mig fram och spottade i hans ansikte.
Mitt i prick.
Rakt i ögat.
Det var äckligt, men ändå tänkte jag: "Hur lyckades han?"
Sen gick jag och hade sönder skärmarna
och slog sönder dem på golvet.
Det var kaos.
Bret skrev"WCW" i luften.
Det är svårt att föreställa sig hur arg man blir
när man blir förrådd i tv,
och gjord till åtlöje.
Min bror Owen försökte lugna mig.
Han sa: "Det var inte rätt. Det var fel.
Alla i omklädningsrummet respekterar dig."
Han försökte verkligen trösta mig. Och...
Under fjorton år hade jag gett Vince 100 % varje kväll.
Jag blödde för honom, sprang in i ringhörnen i full fart.
Jag har missat jular med mina barn för hans skull.
Jag har aldrig missat en show. Jag har gett honom allt.
Jag kunde inte ha gett mer än vad jag gav Vince McMahon.
Inget av det betydde nåt när Vince lurade mig i Montreal.
När jag gick till omklädningsrummet var jag redo att döda honom.
Döda honom. Slå ihjäl honom.
Shawn, du var inte med på det?
Ingen jävla aning. Jag visste inte, med Gud som mitt jävla vittne.
Han frågade mig direkt: "Visste du?"
Jag sa: "Nej, jag svär."
Vince var så orubblig.
Vi var tvungna att svära på att vi inte visste nåt om det här.
"Jag bryr mig inte vem som frågar er, ljug bara.
Säg att ni inte visste nåt. Det var McMahons beslut."
Jag svär, jag visste inget...
Svär vid Gud, men en dag kommer han att straffa dig.
JULIE HART BRET HARTS FRU (SKILDA 2002)
Det var kaos där bak, och folk flippade ut totalt.
Jag minns att jag var så... förbannad för att de gjorde så här.
Jag tror att Vince hade panik.
"Hur ska jag stoppa det här upproret?"
Bret och jag hade en speciell relation,
och jag kände att jag var skyldig Bret nåt,
för han tyckte att jag hade lurat honom.
Vince sa: "Jag måste låta honom slå mig."
Jag kan se honom gå i omklädningsrummet i Montreal.
Alla andra var upprörda och arga.
Jag gick, för jag ville inte se Vince bli slagen.
Till slut reste sig Bret och gick genom rummet.
De möttes.
Jag gick till hans omklädningsrum med händerna nere,
och Bret drog till och han slog mig så hårt.
Rätt i tinningen.
Det var inte som att Vince gav mig en chans.
Jag vet inte var de har fått det ifrån, för det är skitsnack.
Vince och jag drabbade samman.
Vi tog tag i varandra som i en wrestlingmatch.
Alla var redo att hoppa på mig så fort vi tog tag i varandra,
och jag tänkte: "Enda sättet jag får in ett slag
är kanske en uppercut."
Jag slog upp mellan Vinces armar
och det var... Du vet när du slår på klockan och grejen åker upp?
Jag förstår fortfarande inte hur det gick till.
Han var helt borta.
- Jag slog honom. - Jag är stolt över dig.
De är där borta.
- Så hårt jag kunde. Han slocknade. - Jag är rädd.
Det är nog det bästa jag har gjort, och han förtjänade det.
Vince blev allvarligt skadad.
Vince hade en stor, fin blåtira.
Den kvällen haltade jag runt,
och det bara snurrade i skallen och jag såg stjärnor.
Rejäl hjärnskakning.
Jag tyckte synd om Bret. Jag tyckte synd om Vince.
Vince var tvungen att göra det för affärerna,
och det kommer han alltid att göra.
Det kallades Montreal Screwjob,
och jag ångrar det fortfarande inte.
Saker och ting blev på riktigt, och det gav mig ett annat perspektiv...
...på branschen.
Efter Montreal Screwjob
kan man se en förändring.
Det är som en landmassa som rör sig.
Man ser det inte, men så kommer en stor jordbävning
och man säger: "Jag såg den."
Det förändrades och det skedde en seismisk förändring.
Den som hände,
dispyten med Bret och kontroversen efteråt,
ledde till födelsen av karaktären Mr. McMahon,
som blev en av de mest hatade karaktärerna
och en av de mest älskade karaktärerna genom tiderna.
Kaos kan ofta föda fram snilleblixtar.
Är det här den sista spiken i kistan för World Wrestling Entertainment?
Au contraire. Det här är bara början.
Undertexter: Sarah Wallin Bååth