Det sorgliga i den här historien
är att Vincent Kennedy McMahons stora framgångar
drevs av hans överkompenserande beteende
i uppror mot de första 12 eländiga åren av hans liv.
Och att undkomma den misshandeln har varit hans livs strävan.
Han har skapat en atmosfär
där han är oantastbar och osårbar för yttre krafter,
och där han kontrollerar sitt eget öde.
Det vi vet om Vince McMahons barndom
kommer från Vince McMahon själv.
Han intervjuades i Playboy och pratade om sin barndom,
där han nämnde den misshandel
som han utsattes för av sin styvfar,
och han nämnde sexuella övergrepp
som han menade att hans mamma utsatt honom för.
Jag gillar inte att se tillbaka.
Jag vet inte om jag är rädd för att se tillbaka.
Min barndom var som den var.
Det var tufft. Det var bråk, gräl, incest.
Det var inte kul,
men som barn kände jag när jag blev misshandlad,
och han slutade, om jag andades, om jag levde, då vann jag.
Ur en psykologisk synvinkel
är det vanligt att de som blivit utsatta sedan utsätter andra.
Det är bara en ursäkt.
Jag köper det inte.
Allt som är ruttet, allt hemskt som händer dig,
släpp det.
Kommer det fram ibland? Visst. Gör det ont ibland? Visst.
Men lämna det bakom dig och gå vidare.
Förlåt.
Härnäst får ni för första gången träffa
Shane och Stephanie McMahon, Vince och Linda McMahons barn,
som berättar om hur det har varit att leva sitt liv framför kamerorna.
Jag är nyfiken på att få veta hur det var att växa upp som en McMahon?
Vill du börja? Kör.
Som Vince McMahons son fick jag växa upp i en intressant värld.
Jag har alltid velat vara med i företaget,
särskilt den affärsmässiga delen.
Jag började i tidig ålder.
Jag satt i publiken, jag var bakom scenen.
Jag var överallt och insöp allt.
Jag sopade ringen. Jag bar tillbaka killarnas rockar.
Ett...
Sen blev jag domare och ringkommentator
och började stiga i graderna.
Shane och mr McMahon!
Jag började som wrestlare som ställföreträdare för min pappa.
Såg du Shane hålla upp repen åt sin pappa?
Om pappa gjorde nån arg kunde man inte ge sig på chefen direkt.
Man fick ta sig igenom olika lager.
Det blev en grej, och alla hade kul,
och vi körde på.
En enorm kör av buande för underbarnet, den självklara tronarvingen...
Och jag älskade det,
att få möjlighet att göra nåt jag alltid velat göra
sen jag var liten.
- Shane! - Shane McMahon!
Det var så familjedynamiken började växa och med tiden kom även Vinces dotter med.
Får jag hoppa in lite?
Jag har alltid velat vara delaktig i företaget,
och jag är stolt över att vara det nu.
Vår barndom var något utöver det vanliga,
och jag kände det som barn.
Det var så spännande att få uppleva det.
Otroligt!
WWE har alltid varit polariserande,
och när jag växte upp
kunde folk älska mig enbart tack vare pappa,
och vissa ignorerade mig totalt
på grund av pappa.
Vince McMahon, flankerad av dottern Stephanie McMahon.
När började det pratas om att du skulle bli en karaktär?
Det var efter examen från college.
Slappna av, ingen press. Allt blir bra.
- Tänker du vara snäll mot mig? - Utan tvekan.
Ett beslut fattades på väldigt kort tid att ge det ett försök och se hur det gick.
- Kör till! - Nej!
Det eskalerade väldigt fort när Steph började jobba med oss.
Det fanns en historia
där Steph skulle gifta sig med wrestlaren Test.
Men manusförfattarna visste inte vad poängen skulle vara.
Det fanns inget slut på historien.
Så jag kom på en idé och presenterade den för Vince.
Du borde ta en titt på det här.
"Tänk om jag var på hennes möhippa och bjöd henne på en drink,
och jag gifte mig med henne.
Som ett Las Vegas-bröllop."
Han bara: "Jag älskar det."
- Herregud! - Jag hatar dig!
Och hans replik är:
"Och Vince, frågan är inte om..."
...utan hur många gånger vi fullbordade äktenskapet?
Herregud. Jag kan inte tro det.
Första gången vi var på tv igen efter den här vinkeln,
vände sig publiken mot henne och skanderade "slampa".
Slampa!
Då tittade Vince på mig och gjorde såhär...
"Det här ger pengar."
Slampa!
Jag log brett,
för det betydde att publiken deltog.
När publiken deltar, så är det för att de älskar det du gör.
Slampa!
Steph blev en jättebra heel.
Stephanie gick med på vad som helst.
Hon har alltid gjort som jag har velat. Hon visste vad jag försökte göra.
Om nån vet nåt om att knulla, så är det du.
I början av min karriär
gick jag med på allt som han ville göra.
Släpp henne! Kolla!
Jag ser tillbaka på en del av det jag gjorde
och kan inte fatta att jag gjorde det.
Ja, absolut.
Kändes det konstigt att han bad dig göra det?
Ja, ibland tyckte jag att det var konstigt,
men det var en annan tid i vår bransch.
Slampa!
Av alla galna saker som hänt,
från att ha varit ett fan till där jag är,
så är familjen det galnaste av det.
Ni är nu lagligt gifta.
Efter den här historien
där Steph gifte sig med mig i hemlighet mot sin vilja,
så inleddes McMahon-Helmsley-eran,
och nu styr vi WWE.
McMahon-Helmsley-eran.
Då var jag med henne varje dag
och det var så vi lärde känna varandra.
Jag fick inte dejta våra talanger,
men det var ironiskt nog pappa som liksom förde oss samman.
Paul är en underbar människa, och vi var vänner.
Jag kunde säga: "Steph, du måste hitta
en riktig man, någon som Triple H."
Då sa min bror: "Inte Triple H."
Och pappa sa: "Nej, självklart inte Triple H.
Men en kille som han."
Shane var emot det. Våldsamt emot det.
- Kom. - Ni äcklar mig.
Kom igen. Ge mig en kram.
Grundkurs i historiebyggande.
"Dejta inte chefens dotter."
Shane sa till mig: "Låter du din dotter dejta en wrestlare?"
"Shane, det är den jag är.
Jag uppträder. Jag vet inte vad du menar."
Det kändes logiskt att Stephanie skulle dejta och gifta sig
med nån som Paul.
Förhållandet utvecklades
och det fanns tillfällen då Vince
verkligen visade sitt sanna jag.
När vi letade efter platser att ha bröllopet på
föreslog han att vi skulle sända det i pay-per-view.
Tänk om Stephanie och Pauls bröllop skulle sändas live på pay-per-view?
Folk skulle köpa det. Det vore grymt.
Men Stephanie sa nej.
När Steph totalvägrade
tyckte han att hon var självisk.
"Jag fattar inte att du är så självisk."
Då bokade Vince in en match mellan dem,
i ett gatuslagsmål,
sex dagar före vårt riktiga bröllop.
Han vill förnedra sin dotter!
Jag minns att mamma hotade pappa
att om jag fick en blåtira eller bröt fotleden,
så skulle hon skilja sig från honom.
Jag hade varken blåtira eller bruten fotled.
Jag kanske blev strypt i matchen, men det är annorlunda.
Galenskap. Ren galenskap.
Vad är det för jävla familj jag har gift in mig i?
Eller hur?!
Ni måste vara överhuvuden
för den mest dysfunktionella familjen på planeten.
De skapade en såpopera om familjen McMahon,
och barnen blev väldigt populära artister. Superpopulära.
Var fanns Linda under den här tiden?
Hon var en stor del av det här.
Linda McMahon!
Linda var väldigt viktig för företaget.
WWE är känt som Vince McMahons företag.
Man hör sällan talas om Linda McMahon,
men hon är företagets verkställande direktör.
Det fanns inte många titlar när jag började.
Vince var chef, Linda var vicechef.
Linda skötte affärerna. Vince skötte det kreativa och visionen.
Min mamma presenterade mig för Linda, min fru.
Jag tror att jag var 16.
Linda växte upp i en medelklassfamilj.
Båda föräldrarna jobbade och de hade fina hus.
De var inte rika, men riktig medelklass,
och det tilltalade mig.
Han hade rykte om sig att vara en bad-boy i high school,
och jag var raka motsatsen.
Och jag gillade det.
Linda var 17 när vi gifte oss, så väldigt ung.
Jag lovade att alltid älska henne
och att vi aldrig skulle ha tråkigt.
Jag har definitivt levt upp till det löftet.
- Herregud! - Åh nej!
Herregud!
Det här kommer att göra mer ont för mig än för dig.
På henne! Va?
Mamma ville inte vara med på tv. Nånsin.
Hon hatade att vara på tv.
Hon sa: "Tvinga mig inte, Vince. Jag är ingen bra skådespelerska."
Av oss fyra är jag nog den som är minst bekväm framför kameran.
Jag är inte lika bra på det som Shane, Stephanie och Vince.
Grattis, Triple H.
Hon var ingen bra skådespelerska,
men Shane, Stephanie och jag var involverade i det.
"Vi kan ha dig som karaktär."
Utan vidare omsvep,
låt mig presentera min fru, Linda,
tillsammans med den vackra Trish.
Jag kom in i branschen på ett okonventionellt sätt.
Jag var en fitnessmodell.
En fitnessmodell som ni har sett på omslaget av Muscle.
Trish Stratus.
Jag gillade verkligen när Cyndi Lauper kom
och körde ihop med Wendi Richter. Det var coolt.
Det var coolt att se en kvinna i min ålder i ringen.
Men när jag började år 2000
var den kvinnliga rollen väldigt sexuell.
Du, Trish.
Mr. McMahon.
En av mina första historier var att paras ihop med Vince McMahon.
Jag visste att jag skulle jobba med chefen och mr McMahon,
och det var en enorm möjlighet.
Jag var jätteglad över det.
Ja.
Jag tror inte att de sa:
"Du ska bli Vinces älskarinna."
Jag har varit stygg, Vince.
Jag förtjänar att få smisk.
"Och sedan ska du droga ner hans fru."
- Fördubblade du Lindas dos? - Absolut.
Det var inte så jag uppfattade det. Då hade jag tvekat.
Det utvecklades så, och vi testade vart det skulle leda.
Det tog intressanta vändningar.
Och hör på detta.
Jag kysste Trish Stratus framför min fru i rullstol.
Åh, nej. Herregud.
Vi gjorde det för att visa vilken avskyvärd skurk jag var.
Man blir inte vidrigare än så.
Vi var väldigt medvetna om vad vi gjorde för att ge bränsle till vår story,
och Linda hade inga problem med det.
Hon var med på det. Alla var med på det.
Jag lutade mig fram och pussade Linda i en scen,
och det var Lindas idé.
"Det skulle reta folk om du pussade mig i pannan."
Man måste väcka känslor,
vare sig det är ilska eller glädje,
till och med äckel, om skurken går lite för långt.
Men det handlar alltid om känslor.
Trevlig alla hjärtans dag, Linda.
Affären med Trish.
Hur reagerade familjen på den idén?
Jag tror inte att vår familj hade nåt emot det,
för de visste att jag var en karaktär.
Trish var en karaktär.
Jag tror inte att någon hade problem med det.
Om nåt nämns om mamma, brukar min första reaktion vara "nej".
Mamma är helig för mig, så jag gillade inte den idén.
- Shane sa att han var lite... - Vem? Jaså.
Shane är lite mer konservativ än vi andra,
så han kan ha haft lite problem med det.
Han kan tycka att det blir lite för privat ibland.
"Det är en historia. Karaktärer som underhåller publiken.
Spela bara med."
Femton år senare kan jag göra intervjuer, vi pratar om den gamla goda tiden,
och det är alltid samma sak.
Jag får alltid höra: "Det var en gång..."
"Ja."
"...du ställde dig på alla fyra och skällde som en hund."
Förlåt! Förlåt mig!
Är du ledsen?
Vet du vad, om du är så ledsen
så kan du bevisa för mig hur ledsen du är.
Ner på alla fyra som en hund!
För guds skull.
"Skäll som en hund"-scenen är minnesvärd, och det var...
Jag önskar att de inte gjort den.
Jag hade en tik förut
och hon gjorde allt jag sa åt henne.
Ner på knä, för fan!
Det är för grovt!
Skäll som en hund.
Seså. Be om ursäkt.
Med "skäll som en hund"-inslaget
vill de att jag ska säga: "Det var hemskt."
Men det var exakt så vi ville att man skulle känna.
Om du verkligen är ledsen, Trish, ta av dig kläderna!
Ja!
Klä av dig, sa jag!
Vilken sorts man är... Det här är...
Snacka om att ha kakan och att äta den, det var helt otroligt.
För samtidigt
som han låter alla veta att vi borde hata honom,
så ger han dem en striptease.
Är du ledsen?
Ta av din behå och ta av den nu!
Att veta att det är fel av honom,
förtar inte nöjet av att se henne bli förödmjukad.
Jag tyckte att inslaget sög när jag såg det, men du vet,
wrestling riktade sig mycket till killar,
killar som fantiserade om snygga kvinnor,
men som också hatade dem för att de aldrig kunde få dem.
Så det var coolt att se snygga kvinnor förödmjukas
för många av dem.
Det låter fult, men det var precis så det var.
Vi visste att vi presenterade en känslig scen för fansen.
Vi visste att det skulle pratas om, tolkas och misstolkas.
Det visste vi.
Och när vi gjorde den scenen
visste vi att den skulle få sin upplösning på WrestleMania.
Allt fick sin upplösning på WrestleMania
i en match mellan Shane och pappa.
Det var son mot far,
och i ena hörnan var min flickvän, Trish.
I historien.
Och i Shanes hörna fanns Linda, min fru.
Jag var tvungen att göra nåt åt allt som pågick med mamma.
Jag klarade det inte längre, vilket stämde.
Min syster tog pappas parti, som en skurk,
precis som pappa.
Jag var så nervös inför matchen,
för jag hade aldrig höjt handen mot pappa.
Det har varit åt andra hållet.
Pappa och jag brottades när jag var liten.
En gång tog pappa tag vid revbenen.
Han grep tag om hud och allt.
När jag försökte dra mig undan, tog han tag i mitt hår
och knuffade mig bakåt.
Jag sa: "Du fuskade! Så får du inte göra!"
Han sa: "Det är så jag gör. Jag fuskar och jag vinner.
Lär dig den läxan. Ibland måste man fuska."
Och jag tänkte... "Okej."
Jag kände mig lite stressad inför den matchen.
"Jag kan inte göra det."
Jag sa åt Shane att slå mig, och han sa: "Jag kan inte."
"Slå mig. Du klarar det."
"Det går inte."
Jag kan slå dig.
Han slår sin egen son.
Klockan ringer. Pappa slår mig med fyra slag i ansiktet.
Typ, direkt.
Jag slog några slag och fick hans uppmärksamhet.
Sedan var det inga problem.
Och jag...
Ögonen svullnade direkt.
Det blev lättare än jag trodde.
- Slå inte... Min skärm! - Herregud!
Sluta, Shane!
Det var mitt WrestleMania-ögonblick det året.
Jag kunde stå upp mot Vince McMahon och allt han stod för.
Jag minns det ögonblicket.
Han sa: "Håll inte igen."
Och det gjorde jag inte.
Vince inser precis nu att hans nerdrogade fru Linda är här!
Under matchen med Shane ställde sig Linda långsamt upp.
Rakt i McMahons familjejuveler!
Det var ett hårt slag, och vi fick sluta efter det.
Vänta lite. Vince är i ena ringhörnan, Shane i den andra.
Publiken älskar när det ser äkta ut.
Herregud!
Ibland är det äkta.
Det var verkliga McMahons.
När man bygger upp spänningen och karaktärerna,
och sen får man upplösningen, då känns det så bra.
Shane McMahon har besegrat sin far
i ett grymt gatuslagsmål här i WrestleMania!
För Vince var inget förbjudet.
Vad är äkta? Vad är inte äkta? Det spelar ingen roll.
Om det drar in pengar, om det drar intresse,
allt som gör hans företag starkare är okej för honom.
Hälsa din mamma att snart,
när skilsmässan har gått igenom, kommer det att finnas en ny mrs McMahon.
BACKA VINCE
En yppig mrs McMahon som matchar min sexuella förmåga.
Vince var en mästare på att sudda ut gränserna.
Han förvrängde nåt som började med en gnutta verklighet,
och ta det steg för steg
till en plats där du inte visste vad du skulle tro på eller inte.
Du är skyldig mig... Sable.
När folk som du är skyldiga mig nåt...
...brukar jag driva in skulden.
Sable är nog en av dem,
i rena reklamframgångar under en kort period,
en av de mer underskattade karaktärerna de nånsin haft.
Hon lockade så många tittare.
När Sable var med
var det en halv miljon som kollade.
Den enda som slog det var Austin.
Men hon slutade när hon var som mest populär och stämde företaget.
I den här ringhörnan, före detta WWE-mästaren Sable.
Hennes motståndare, Vince McMahon.
Fejden gäller en stämning på 110 miljoner dollar
med anklagelser om sexuella trakasserier.
Så de bad dig göra saker som du inte ville göra?
- Ja. - I stort sett.
De tvingade mig att göra saker som jag inte ville.
Sable stämde WWE på 110 miljoner dollar
och påstod att hon kände sig förnedrad.
Jag bad henne inte att göra något förnedrande alls.
Till en annan stämning. Vem var Sable, och hur ingick hon i organisationen?
Jag minns inte mycket när det gäller den stämningen.
Minns du inga anklagelser eller saker som kom ur det?
Nej. Det är lite oklart.
Hon kom ju tillbaka till jobbet, så...
Stephanie McMahon, jag vill att du träffar din nya assistent, Sable.
Får Sables kropp dig att glömma
att Sable stämde vårt företag på miljontals dollar?
Att Sable hoppade på tåget
så fort nån försökte stämma oss?
Hon bryr sig bara om pengar. Det är det enda Sable bryr sig om.
Och vad stämde Sable oss för? Hon stämde dig, stämde mig.
För sexuella trakasserier!
Grejen med Vince är att han gör vad som helst
om det är bra för affärerna, även anlitar nån som stämt honom.
Jag antar att det finns ett par sätt att tacka dig på.
Vi kan väl börja med det här?
När du tog tillbaka henne fanns det en historia med din karaktär
där du hade en affär.
Med vem då?
Med Sable.
- Jag? - Du.
- Som en historia. - Som en historia.
Herregud.
Eftersom det är i ringen
kan vi bli förskräckta av vad han än säger eller gör.
Men vi behöver inte ta ansvar för det,
för det är bara wrestling, det är bara ett uppträdande.
Vi tar för givet att Vince McMahon, när han skapade Mr. McMahon,
har utgått ifrån sig själv
för att tilltala oss.
Minns du att du gjorde en intervju för Playboy 2001?
Ja.
Då pratade du om olika otrohetsaffärer.
SKEDDE DINA AFFÄRER VID OLIKA TIDPUNKTER ELLER SAMTIDIGT?
McMAHON: VID OLIKA TIDPUNKTER.
Jag undrar varför du ens pratade om det i den artikeln.
Jag var väldigt rättfram i den artikeln.
Jag var inte i karaktär. Du vet?
Det var en väldigt rak, ärlig reaktion på frågorna som ställdes.
McMAHON: SEXET VAR FANTASTISKT, MEN JAG ÅNGRAR DET KÄNSLOMÄSSIGT.
PLAYBOY: HAR DU FÖRÄNDRATS?
Kände du att några av de här historierna som kom upp senare,
att du införlivade de elementen från ditt liv?
Eller var det helt orelaterat?
Helt orelaterat.
Jag som människa, generellt sett,
är inte den karaktären,
men ibland tror folk att det är samma sak.
Men nej.
Vince McMahon har haft en monogam relation
i hela sitt liv,
och det är med företaget han byggde upp.
Det är hans passion. Det är hans kärlek. Det är hans mästare.
Vince äger inte företaget.
Företaget äger Vince McMahon.
Och han tjänar det med sitt hjärta, sin passion och sitt liv.
Och om det sårar hans frus känslor, Stephanies känslor,
Shanes känslor, hans pappas känslor, eller hans egna känslor...
...strunt samma.
OKTOBER 2000
Wrestling blir allt mer populärt,
och ägarna till WWE
slog sina kloka huvuden ihop och bestämde sig för att sälja aktier.
WWE ska börsnoteras.
Börsnoteringen innebar flera saker.
Det gjorde oss legitima, men det främsta skälet var affärer.
Summan som blev tillgänglig för företaget
gjorde så att vi kunde gå in i kasinobranschen,
och vi kunde gå in i restaurangbranschen.
Fansen blev som galna
vid öppningen av en ny restaurangbar på Times Square i New York.
Vi är mitt i smeten. Det är där vi hör hemma.
Genom den investeringen
kunde vi flytta runt tillgångar och återinvestera i oss själva,
som vi alltid har gjort,
och man kan titta på andra saker som kan vara av värde.
WCW MÅNDAG NITRO TNT
Välkomna tillbaka till WCW!
Kidman och The Franchise tar sin personliga vendetta till ringen...
...i en Viagra-på-stång-match.
År 2000 hade WWE tagit kontroll över Monday Night Wars mot WCW.
Vi skrattade åt det.
- Herregud! - Han har munnen full av Viagra.
Det var en långsam och smärtsam nedgång.
De hade många olika ledare,
och de nådde botten.
Det är ett dussin Twinkies!
Det kändes som om WCW inte ens försökte.
De krigade så hårt de kunde.
Men man kan inte vinna krig
om man inte har rätt personer i krigsrummet som fattar rätt beslut.
Försvinn från mitt kontor.
Och bara... Våga inte. Gör det rätt. Våga inte.
Gjorde Eric Bischoff mycket rätt? Kanske.
Gjorde han mycket fel? Ja.
Han var chef, men han tappade bollen.
Det är lätt att säga: "Se på Eric.
Han var framgångsrik, men lät det stiga honom åt huvudet."
Jag förstår varför man säger så,
men det är också någon som inte har en aning om
vad som pågick bakom kulisserna.
Det är födelsen av världens största media- och underhållningsföretag.
Sammanslagningen av Time Warner och Turner Broadcasting
har slutförts.
Det hade blivit så illa internt på WCW
att jag satt med 12-14 chefer jag aldrig hade träffat,
och de sa åt mig hur jag skulle göra wrestling,
fast ingen av dem hade sett det.
Herregud!
Inga av de cheferna ville ha WCW som en del av AOL-Time Warner.
Wrestling var en låg form av underhållning trots sin popularitet.
Är det här slutet på en era?
Sammanslagningen kommer, och de vill inte ha wrestling.
Det är en ursäkt. WCW hade en usel produkt.
Gerillakrig i en pool!
Här kommer Buzzkill!
Nummer 69...
Jag fick höra
att om tittarsiffrorna höll sig och man inte förlorade pengar
så var allt okej.
När de började få stora förluster
ville de sälja av uppenbara skäl.
Det öppnade upp för Vince.
Lyssna på mig, okej?
Turner ringde till företaget och sa:
"Vi funderar på att sälja. Intresserad?"
Svaret är ja.
Och på ungefär tre dagar
förändrades hela branschen.
Jag tänker ofta på Ted Turner.
Han sa: "När det gäller konkurrenten ska jag mosa honom som en insekt."
Så blev det inte.
Vince köpte företaget för 2,5 miljoner dollar,
som han säkert fick igen en miljon gånger om.
Det var som att köpa Manhattan för 24 dollar.
Jag hade tur som var på charterplanet
när han köpte WCW.
Vi firade på flyget.
Jag minns att den flygturen var helt galen.
Men dagen efter?
Tillbaka till vardagen.
Det gjordes väldigt tyst på företagsnivå.
Men vi kommunicerade köpet av WCW till alla fansen
live i sändning.
WCW NITRO LIVESÄNDNING 26 MARS, 2001
Tänka sig.
Här är jag på WCW-tv.
Hur är det möjligt?
Det finns bara en möjlighet.
Det var bara en tidsfråga
innan jag, Vince McMahon, köpte min konkurrent.
Det stämmer. Jag äger WCW.
En sak jag bad om vid förhandlingen
var en crossover mellan två liveshower på olika nätverk.
Vi gjorde en direktsändning.
WCW:s sista Nitro i Panama City
och WWE var i Cleveland.
Det var det stora avslöjandet.
Vinnaren i kriget om måndagskvällarna, mina damer och herrar!
Vincent K. McMahon!
Publiken var chockad.
Och vi lyckades göra det utan att det läckte ut.
Självklart vet ni...
...att jag har köpt WCW.
Jag var frestad att kolla, men jag klarade inte av det.
Det skulle vara som att erkänna att jag var slagen
och det klarade jag inte av.
och man måste krama livet ur sina konkurrenter.
Precis som jag gjorde med WCW!
Jag får ingen stor glädje av att vinna.
Det här låter arrogant... men jag förväntar mig att vinna.
Jag känner ingen eufori när jag vinner.
Det sker aldrig.
Jag har redan siktet på nästa grej.
Det var en enorm höjdpunkt som tog honom till gränsen,
och han gick segrande ur det.
Det var en bitterljuv känsla,
för Vince frodas under press och sund konkurrens.
Det får fram det bästa i honom.
Något saknas när det försvinner.
En ny utmaning var att starta en liga i amerikansk fotboll.
Fans som älskar amerikansk fotboll ska få begäret stillat.
Vi har en ny spelare i stan...
Hjärnan bakom WWE, Vince McMahon.
Han tar sitt marknadsföringsgeni från ringen till planen.
Det är med glädje vi presenterar vårt nya varumärke, XFL.
Jag meddelade att det kom en ny liga i amerikansk fotboll.
Inte förberedd, inte insatt i amerikansk fotboll,
men det fanns en möjlighet att spela när NFL hade uppehåll.
Enligt McMahon blir det det mest spännande spelet i stan.
En ny liga i amerikansk fotboll med en helt annan attityd.
En liga där spelarna måste träna hårdare och pressa sig själva till det yttersta.
Hans idé då
var att få in WWE:s underhållningsfaktor i sporten.
Kameror och mikrofoner på spelare och tränare i omklädningsrummet.
Jag ville ha amerikansk fotboll att relatera till.
Göra karaktärer av alla.
Vi kan följa det ur en tv-synpunkt,
berätta historierna så att du blir mer intresserad av karaktärerna.
Det blir lyckat av många anledningar.
Vi förstår oss på USA. Vi förstår vad USA vill se.
Det här kan inte slå fel.
Från en utsåld stadion i Las Vegas,
vecka ett i XFL.
Mina damer och herrar, det här är XFL!
XFL är djärvt!
Första veckans tittarsiffror var fantastiska.
Och ur min synvinkel var det en succé.
Nyfikna tittare gjorde första kvällen till en succé,
med mer än dubbelt så många tittare som annonsörerna förväntat sig.
Svaret på: "Är folk villiga att experimentera
med McMahons liga?" var ett rungande ja.
Alla ville se den.
Det var bara det att när de såg den så var kvaliteten på spelet dålig.
Larry anfaller från deras 45...
De får smaka rejält!
Ingen slog bort den, han tappade den!
XFL inleddes med pompa och ståt tack vare massiv marknadsföring.
Spelet höll ingen hög kvalitet, men det störde inte mig.
Det var hela WWE-känslan som omgav det.
Jag tyckte att det var så urbota dumt.
Och rått.
Jag älskar USA! Landet som flödar av mjölk och honung!
Folk tycker att jag är lite pryd,
men allt har sin plats.
Om det görs med humor,
om det finns nåt konstnärskap eller finess,
nåt hantverk runt det, så bryr jag mig inte.
Jag bryr mig inte.
Men här fanns inget sånt.
Några funderingar om målgruppen som XFL vill locka?
Döp teamet till "Frustrerade män från Memphis som bor med mamma".
NBC tyckte att de hade koll på pressen och de skulle vara snälla mot oss.
Alla chefer på NBC som ansvarade för att skapa XFL
kommer att kastas mot döden. Det stämmer.
XFL var en katastrof.
När Vince väl kom till mig hade de redan de lägsta tittarsiffrorna
någonsin under bästa sändningstid.
Tittarsiffrorna har sjunkit med 75 procent sedan vecka ett.
Före sändning sa jag till Vince:
"Du kommer att få jobbiga frågor.
De kommer att vara rättvisa, men tuffa." Han sa: "Okej."
Jag trodde att vi skulle prata om XFL på ett vänskapligt sätt.
Det var det de sa. Men Costas började kritisera mig.
Försnacket, särskilt första veckan,
- är det mest själlösa... - Vi har inga såna.
Bob gjorde sitt jobb, och han gjorde det bra.
Han fick mig.
- Kan du låta mig prata klart? - Jag ställer frågan.
Håll tyst då och låt mig svara på frågan.
Jag svarar gärna.
Och jag lutade mig närmare och närmare.
Jag kunde känna mina händer visualisera
hur det skulle kännas att ha händerna runt hans hals.
Du vet inte vad du pratar om.
Mr. McMahon-karaktären är på sätt och vis
en överdrift av egenskaper som Vince har.
I det ögonblicket smälte en del av det samman.
- Kan jag få prata klart? - Absolut.
Jag ska säga en sak. Med ett leende, okej?
- Det här är underhållande. - Det är underhållande.
Jag var arg på mig själv för att jag blev lurad.
Jag borde ha förstått det, men det gjorde jag inte.
Det är inte tillräckligt WWE för den publiken.
Och det är inte tillräckligt bra spel för de sportintresserade.
Jag är entreprenör. Jag utgör det här företaget.
Jag är den som får mitt företag och det här landet att gå runt.
Jag tar risker.
Den första säsongen av XFL visar sig bli den sista.
Ligan föll aldrig publiken i smaken, och inte kritikerna heller.
XFL blev en flopp eftersom det inte var en bra produkt.
Under de bästa åren
var WWE, på sina egna villkor, en väldigt bra produkt.
Det här var ingen bra produkt.
Det sved nog att XFL bara höll ett år.
Vince satsade allt på det.
XFL-loggan som folk såg,
när Vince höll i XFL-bollen och tittade i kameran.
Grymt.
Det var grymt.
Under den tiden var det inte bra.
Det ena efter det andra efter det tredje.
Och World Wrestling Federation får inte använda "WWF" längre.
De blev golvade av Världsnaturfonden idag.
När stämningen lämnades in
försökte vi kämpa emot, som vi alltid gör.
Men vi insåg att vi inte hade en chans.
De hade faktiskt använt initialerna WWF långt innan vi gjorde det.
Så vi bytte från WWF till WWE eftersom vi höll på med underhållning.
Det var kanske inte bra att vi behövde byta namn.
Jag ville inte ändra det, men det fanns inget vi kunde göra.
Man måste gå vidare när en dörr stängs.
När man misslyckas,
och jag har misslyckats många gånger,
om man ältar det: "Jag önskar att det hade funkat,"
"Om jag gjort så här, hade det funkat," så blir man galen.
Släpp det för fan och tänk på nåt positivt,
jobba på nåt positivt, inte nåt som är negativt.
En av Vince många grundprinciper är: "Sälj inte."
Det var inget han grubblade över.
När man kom till jobbet dagen efter
att det blev klart att XFL inte skulle komma tillbaka,
så märktes ingenting.
Han fokuserade på vad vi skulle göra med RAW.
Jag minns ett samtal med Vince på en av arenorna.
Han sa till mig:
"Jag vill ta tillbaka Hulk Hogan,
och jag vill att ni möts i WrestleMania. Vad tror du?"
Och jag sa direkt: "Jag älskar det."
Ikon mot ikon.
- Hur är det? - Bra.
När jag återvände
efter nio eller tio år som en nagel i ögat på Vince med WCW,
och våra försök att få honom i konkurs,
så pratade vi inte om det förflutna.
Hogan har orsakat mig mycket frustration,
och ibland har jag velat strypa honom.
Men man kan inte hysa agg i affärer.
Mitt fokus är, oavsett vad som har hänt personligen,
vad publiken vill ha.
HULK REGERAR FORTFARANDE
De vill bli underhållna.
Så du sväljer din stolthet och tar skiten,
och tar tillbaka honom.
Det här är så speciellt!
Det här är unikt! Det är verkligen en drömmatch!
Jag får gåshud när jag tänker på den omgången i WrestleMania.
Publiken var i extas, och vi kände det.
Det fanns ett ikoniskt ögonblick
där de började ta in publikens reaktioner,
och de tittade samtidigt till vänster och höger.
De hade inte repeterat in det.
Det var två legender som gjorde det
i stundens hetta, och det blev väldigt minnesvärt.
Två eror sammanstrålade.
Och ingen visste hur publiken skulle reagera.
Inte jag heller.
De var redo för vad som än skulle hända.
Jag är skurken. Han är den goda killen.
The Rock började slå mig, och de buade ut honom.
Manuset behövde ändras.
Publiken gav oss svaret när vi kom in i ringen.
"Vi älskar dig, Rock, men det är tack vare Hogan du är här."
Jag var tvungen att växla och improvisera mig igenom matchen.
Vi ändrade inte slutet.
Jag vann ändå den kvällen.
Men den verkliga vinnaren var Hulk Hogan.
Tror du Vince litade på dig efter WCW?
Jag tror att jag har mer förtroende nu
än nånsin förut.
Det känns nog ganska skönt
att jag inte kan slita av mig tröjan och locka 100 000 personer.
Varje beslut han fattar
är med affärerna i fokus.
Han tar tillbaka folk som han sparkat, folk som vittnat mot honom i rätten,
folk som har snackat skit i intervjuer.
Han tar tillbaka dem om det kan hjälpa företaget.
Låt mig presentera den nya chefen för RAW,
Eric Bischoff!
Det här händer inte!
Folk är rädda för att bränna sina broar med Vince.
Om man gör det
har man nog större chans att komma tillbaka. Vince funkar så.
Är det en kontrollgrej?
Det är nog för att det är en utmaning.
Om du bryter med honom
så vill han bevisa att du kommer tillbaka till honom.
Tack. Välkommen.
Fem veckor...
Mina personliga känslor
har aldrig kommit i vägen för affärerna.
Jag lärde mig en sak efter Montreal Screwjob.
Det finns inget bättre än ett bra förräderi.
Jag är affärsman.
Affärerna kommer först.
För publiken
var det nog som bäst mellan 1998 och 2002,
när de tog över från WCW och sedan tog död på WCW.
Efter att WCW försvann började hela branschen gå utför.
Wrestling är mindre intressant när det saknas konkurrens,
och det är svårare för talangerna.
Det gick bra för mig vid den tidpunkten,
men jag var frustrerad över den kreativa processen.
Ibland presenterade vi idéer för Steve,
men då sa han:
"Så skulle jag aldrig säga. Jag gillar inte det kreativa."
Berätta vad du tycker, Steve.
Slutsatsen är att allt suger.
Jag är missnöjd med Stone Colds utveckling
och företagets utveckling.
Då var det inte bra mellan Vince och mig,
men jag hade även många skador och jag hade fått nog.
Det var nog bäst för mig att rida iväg mot solnedgången.
Han var en stor stjärna, och han lämnade oss.
WWE är en väldigt formbar produkt.
Stjärnor försvinner hela tiden.
The Rock försvann för att han blev framgångsrik inom film.
The Rock och Austin
var nog de två bästa i företaget.
Båda var borta 2003,
så det var dags att skapa nya stjärnor.
Det fanns ett ökänt klipp där Vince talade till RAW-gänget...
Mer än någon annan egenskap som gör mig till den framgångsrika man jag är,
måste jag säga är...
Och han sa: "Hänsynslös aggression."
...hänsynslös aggression.
Han höll tal för alla sina wrestlare.
Han sa: "Vi letar folk.
Det är dags. Jag behöver nån med hänsynslös aggression."
Vem har hänsynslös aggression nog för att göra nödvändiga uppoffringar?
Jag letar efter nån som tänker: "Okej. Jag är den jävla killen."
Vem av er vill bli en superstjärna?
Då var jag en ny och lovande talang,
så jag var inte med på plats under talet.
Men tre dagar efter det
var jag på en tv-inspelning där The Undertaker inte kunde komma.
Det måste finnas nån som vill ta vara på ögonblicket.
De behövde nån.
En i produktionen sa: "John Cena, då?"
Det var så jag fick min första tv-match.
Det här är John Cena. Vi har hört talas om honom...
Det var mot Kurt Angle, ett av de största namnen inom WWE.
Vilken egenskap har du
som får dig att tro
att du kan komma in i ringen
och möta de bästa i branschen?
Cena sa: "Hur jag ska slå dig?
Med hänsynslös aggression."
Hänsynslös aggression.
Så det växte de kommande åren,
och det blev i efterhand känt som Ruthless Aggression-eran.
Det var en era som tänjde på gränserna
och övergick till en era av mer realism.
De visade upp killarnas förmågor.
Killar som Eddie Guerrero och Kurt Angle.
De använde folks riktiga namn.
Brock Lesnar, Randy Orton, Chris Benoit, Bautista.
Det var en tid som präglades av realism.
Jag var tvungen att vara John Cena, men jag visste inte vem jag var.
Och jag hade ingen personlighet.
Jag var bara en kille.
Det var ointressant.
Du suger, John Cena!
Jag fick nästan sparken för att jag var så dålig.
John Cena är frustrerad.
Men eftersom jag ändå var på väg ut,
så ville jag ha lite roligt.
Några av killarna rappade på turnébussen,
så jag reste mig och gick längst bak i bussen
och bara öste på och knäckte de andra.
Jag visste inte att Stephanie McMahon var på bussen.
Hon sa: "Vill du göra det på tv?"
"Ja, för fan."
Förutom amatörkvällar Nåt som får blodet att svalla
Är en gammal hederlig 30-manna alla mot alla
Jag ska vittna om det Jag ska göra intryck
Visa Vinnie Mac Att hänsynslös aggression inte är en nyck...
John kunde rappa.
Bingo.
Istället för att vara någon som man kanske vill sparka,
tänkte jag: "Vänta. Det här är annorlunda. Det här är väldigt annorlunda."
John Cena, doktor i Skurkonomi.
Han gick ut och gav allt, och han gjorde det så bra.
Plötsligt var han en stor stjärna och publiken älskade honom.
...för den nya WWE-världsmästaren, John Cena!
Cena!
När man blir populär
och publiken förstår en och reagerar,
det är då man får Vinces uppmärksamhet.
Du påminner mig om mig själv.
Du säger vad du tänker.
Du bryr dig inte om nån annan, va?
Då började vår relation utvecklas
och Vince lärde mig massor om branschen och hur man uppträder.
I min rappar-karaktär kunde jag ta sånt jag inte gillade
och införliva dem i karaktären.
Det var så Vince gjorde med Mr. McMahon.
De negativa reaktionerna på min karaktär Mr. McMahon...
En och mina svagheter och en av mina styrkor
är att jag testar saker jag kommer på.
Välsignat vare namnet Vincent Kennedy McMahon!
Motorvägen till helvetet!
Nej!
Fick du någonsin ett manus eller nåt
där du tyckte att det gick för långt?
Ja.
Jag knullade skallen av dig.
Men Vince fick mig att göra det ändå.
Wrestlarna var lite oroliga för
att straffas om de inte gjorde vissa saker.
Och det hände ibland.
En gång när jag var regerande världsmästare
hamnade jag plötsligt i en scen där jag kysstes med en kvinna,
vilket nog inte passade min karaktär.
Var det ett sammanträffande att jag förlorade mästerskapet efter det?
...Trish Stratus. Räcker det? Ja, det gör det! Vi har en ny mästare!
Kanske.
Jag blev kanske straffad. Jag vet inte.
Den nya damvärldsmästaren...
Du sa att du sa nej några gånger.
Minns du något av det du sa nej till?
Ja.
Ja. Det var några saker, men...
Jag... tänker inte berätta om en grej.
En av mina idéer var att Stephanie skulle bli gravid,
och att det var jag som gjorde henne gravid.
Min karaktär.
Det var nåt sånt,
men det blev ingenting med den idén.
Steph träffar karaktären Mr. McMahon,
Vince McMahon, chefen för WWE,
och hennes pappa.
Det är svårt att dra gränsen.
Jag säger "Vince" på jobbet, och "pappa" hemma.
Min pappa är inte som min chef.
Min chef är tuffare än min pappa.
Han förväntar sig resultat. Han kräver resultat, särskilt av familjen.
Vince ville inte bli beskylld för nepotism.
Det skulle inte se bra ut för någon av dem.
Så han lät dem göra olika skitjobb
innan de fick framträdande positioner.
Och han var hård mot dem.
Han förkastade idéerna som Shane och Stephanie kom med.
Han sa att de sög.
Han krävde mer av dem.
Var din pappa tuff mot dig när du växte upp?
Han var tuff mot mig då, och det är han än idag.
Jag var hårdare mot mina barn än mot någon annan.
Jag ville att de skulle vara bättre än alla andra.
De heter McMahon i efternamn, så kämpa på.
Ett, två...
Alltid en högre standard. Jag representerar honom,
och det är viktigt att göra det rätt.
Mariss, kom hit.
- Duktig tjej. - Ett, två...
Han var snällare mot mig än mot Shane,
men jag utmanade honom inte på samma sätt som min bror.
Relationen mellan pappor och söner är nog unik.
Far och son!
Vänta lite.
Folk skickar artiklar och böcker om familjeföretag.
Jag har aldrig läst: "Det gick jättebra.
Kom bra överens med pappa,
sedan gav han mig företaget, och det gick bra.
Vi kom bra överens tills han gick bort..."
Det händer inte. Det är tufft.
Shane, vad gör du?
Shane är ett perfekt exempel.
Du har aldrig brytt dig om mig.
Jag kunde aldrig göra något rätt!
Inget är nånsin rätt!
Mina affärer, oavsett hur mycket jag drog in,
dög aldrig åt dig!
Grejen med familjen McMahon
är att många inte känner till
den inre dynamiken i vad som händer i verkliga livet.
Det enda jag nånsin önskat av dig...
Det enda jag vill är att du ska vara stolt över mig!
Över mig!
Men jag kom på det till slut. Det kommer aldrig att hända,
för det har aldrig handlat om mig.
Det har alltid handlat om dig! Dig, pappa!
Men du drar inte undan ridån helt,
för varför skulle du visa det? Låt folk prata.
Det här är ett familjeföretag.
Nu gäller det oss. Det här handlar om dig och mig.
Nej. Det är inget familjeföretag längre.
Det här är mitt företag.
Jag föreslår att du sticker härifrån,
oavsett om du är min son eller inte. På en gång.
Jag förstod aldrig riktigt
var Shane passade in i allt genom åren.
Ibland blev han omfamnad. Ibland var han helt osynlig.
Jag fattade inte vad som pågick,
men jag har alltid känt att han var det svarta fåret i familjen.
Och jag visste aldrig vad som låg bakom
med hans relation till sin pappa.
Shane ville bli nästa McMahon,
och trodde att han skulle bli det.
Han ville att hans pappa skulle köpa ett företag som han kunde driva
och bevisa att han var nästa generations McMahon-promotor
innan han tog över WWE.
Nu sätter vi igång...
Vid den tiden hade UFC finansiella problem
och de kom till oss och frågade om vi ville köpa UFC.
Jag sa: "Det är coolt. Vi köper det, pappa."
Vi kunde utveckla varumärket,
för det passade perfekt för det vi gjorde.
Vi hade ett produktionsteam, live-event-team, merchandising-team.
Vi hade allt klart.
Det var bara att köra på.
När det pratades om att köpa UFC,
gillade jag inte den affärsmodellen.
Vår affärsmodell är att man skapar karaktärer,
som Disney, eller liknande.
Och vi kan använda dem för alltid,
i motsats till en boxare eller i UFC.
Karriären är över om man blir slagen eller skadad.
Det är inget skådespeleri.
De kan inte spela så här bra.
Vi är i showbusiness. Det är en sport.
Han funderade på saken och släppte det...
Han släppte den möjligheten, och det var det.
Hade det varit en bra investering?
Det är lätt att vara efterklok. Det hade varit en bra investering.
Tio år senare eller nåt, såldes UFC för mycket pengar.
Shane vill ta åt sig äran för tanken på att köpa UFC.
Shane tyckte att det var rätt väg.
"Investera dina egna pengar då, Shane."
Det funkade inte... Det skulle inte fungera.
Det krävde en stor investering, och Shane hade bara lite,
så det var ingen bra investering.
Det mest avgörande ögonblicket jag nånsin sett mellan Vince och Shane
var ett kreativt gräl som inträffade en kväll.
Shane hade en idé som han verkligen trodde på,
men Vince höll inte med om den.
Och som det oftast blir med Vince,
när det börjar eskalera, så eskalerar det väldigt snabbt.
Vince vände sig mot Shane och sa: "Över min döda kropp."
Och Vince, som åt på något,
tog sin kniv och gav den till Shane,
och sa: "Där. Kom igen. Där.
Om du så gärna vill det här, stick in dolken här.
Det är det du måste göra
för att fatta det beslutet.
Och om du inte sticker in dolken här,
så vet jag att du inte är man nog,
och jag måste ta med det i beräkningen.
Eller så kan du köpa ut mig...
...som jag köpte ut min pappa.
Och om jag inte släpper fram dig,
var beredd på att göra dig av med mig
som jag hade behövt göra mig av med min pappa
när han inte gjorde saker på mitt sätt."
Det var ett svårt beslut att lämna det enda jag älskar
och det enda företag jag har velat jobba i.
Men pappa hade ett järngrepp om företaget,
och jag tänkte att om jag skulle testa något nytt,
så var det dags.
Orsaken till att Shane slutade...
Shane ville ta över företaget,
och tyckte att jag skulle sluta.
Shane var en nyckelperson, men det var inte hans företag.
Det var mitt.
Det är så svårt med familjeföretag. Det är jävligt svårt.
Vi var oense om nästan allt,
och vi växte isär.
Vi var inte överens om vissa saker.
Men han är chef.
Säger han att vi ska måla nåt blått, målar vi det blått.
Jag kände att jag antingen kunde stanna och se allt falla sönder,
eller så var det dags att backa.
Han är min pappa. Jag tänker inte äventyra det.
Så jag bestämde mig för att gå.
Jag tackade honom och gav honom en kram, och det var allt.
Alla måste förstå sin plats.
När en familjemedlem tänker: "Vänta lite. Jag fixar det här..."
Stick härifrån! Detta är min show! Jag är ansvarig nu!
...har de inte samma vision
som någon som skapat ett företag från grunden.
De har en annan vision, och den kanske funkar.
Men vet du vad? Vi ska följa min vision.
Ingenting går som planerat för Shane McMahon här ikväll!
Jag rekommenderar inte nån att jobba med familjen. Det är brutalt.
Det kommer att gå åt skogen.
Under årtionden förvandlade McMahon WWE
till ett underhållningsföretag värt miljarder.
Men den senaste tidens händelser tyder på förändringar i toppen.
Nya anklagelser om sexövergrepp.
Det här är graverande.
Det är galet!
Kommer de att slänga ut Vince? Jag vet inte.
Företagets framtid står på spel.
Den senaste skandalen kommer att skaka om alla.
ÅR 1999 KOM RENA LESNAR (SABLE) TILL FÖRLIKNING MED TITAN SPORTS (WWE)
Undertexter: Sarah Wallin Bååth