Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Přejděme k věci. Pane Jacku…
Ano, otče?
Proč bychom měli zneplatnit vaše manželství?
Naše manželství je potřeba zneplatnit, protože jsme se rozvedli,
už před mnoha lety.
A…
Malgoša má nového manžela. A já mám novou snoubenku.
No a?
No a.
O MĚSÍC DŘÍVE
60 LET. ZDE BYDLÍME. ZDE PRACUJEME. VIVAT!
Hele, moje šéfová byla dost naštvaná. Seš ty vůbec normální?
On si začal.
On si začal? Tak jsi mu musela vyrazit zuby?
Nechtěla jsem.
Andrzeji, ty se tomu směješ, vážně?
A co jsem jako měla dělat?
Já nevím, Alo. Co třeba takhle „nic“? A hlavně mu nevyrážet zuby.
Mami, jeden zub. Jeden zub!
Je jedno kolik jich bylo! Takže mu novej zub zaplatíš
ze svýho kapesnýho, co?
To jsem čekala.
- Moc se omlouvám. - Pan Robert?
No, ano. To je moje auto?
Jo, jo, jo, jo.
Do školy?
Jo, jo, jo. Výjimečná situace. Vezu rodinu domů. Nebude vám to vadit, ne?
Dobře.
Dobrej.
Třeba chci dělat něco jinýho.
Co?
Nevím. Ping pong?
Tak ping pong?
Vážně? Výbornej nápad.
To je Jacek?
Ahoj, Jacku.
- Ahoj. Nemůžu se dovolat Gośce. - Ne, ne, mám vypnutej telefon,
měla jsem koncert. Co je? Mluv.
Nic důležitýho, jen…
- Tak mluv. Poznám, že se něco děje. - No já, já… Chtěl jsem jen
říct, že moje máma umřela.
Bože upřímnou soustrast.
To je mi líto.
- A pozítří je pohřeb, tak jsem si myslel… - Vem si to.
Počkej.
A Ilonka už to ví?
Tak já jí to zavolám.
Dobrý. V klidu. Tak se měj. Pa.
Dobrej! Rád vás vidím. Tohleto polský pivo je skvělý.
- No čau. I já vás. Ooh. Užívejte. - Stalo se něco?
Jo, chci ti něco říct. Běž vedle do pokoje.
No, co je?
Takhle, no… babička umřela.
Je mi to moc líto.
Počkej, která?
No Kazia.
Ježiš! Proč mě tak děsíš? Myslela jsem, že naše!
Ale naše ne. Naše je přece nezničitelná, ne? No co? Je to pravda.
Mami.
No teda… je to hrozný, že umřela. Chudák táta.
No právě. Ty jsi nějaká nastydlá?
Mami, něco ti tam kouří.
Sakra. Ooooh.
Nepřeháněj. Oh, ahoj.
ŽILA 81 LET ZEMŘELA 13. 5. 2023
Ahoj.
Moc ti děkuju, že jsi přišla.
Jak to zvládáš?
Tak nějak. Snažím se.
Máma.
Hm.
Takhle to zabalila. Kdo by to byl řek'.
Copak se nikdy neusmívala?
Hmmm. Přeháníš.
Tak kdy?
Když se narodila Ilonka.
Jo, to byla ráda, ale neusmívala se, to si pamatuju.
Vlastně jsem si vždycky říkala, o co jí jde.
Nemá mě ráda, bolí jí hlava nebo co?
Malgosio.
No?
Měl bych jednu prosbu.
No?
Dost velkou.
Mluv.
Monika a já…
Zasnoubili jsme se.
Tak to gratuluju.
Díky. A mám prosbu. Můžeš se se mnou rozvést?
Jak? Znova?
Znova. Jenom trochu jinak. V kostele.
Aha.
Je to jednoduchej formulář. Já ti ho pošlu, ty ho vyplníš, podepíšeš…
Hele, přišel Roman s rodinou. Co? Vyfotíme se?
Pardon, ale je tady Roman s rodinou, mohli bysme se vyfotit…
Teď to říkám.
Tak co?
- Małgosio, vyfotíš nás? - Jo, už jdem.
Ano. Ano, ano. Ano? Ano. Ano, ano. Ano. Ano?! Ano, ano. Hm. Jako teď?No, ano.
Tak co? Gośko, můžu se spolehnout? Tak co?
Super.
ROZVOD
Jako církevní soud? Takže to bude něco jako
ta inkvizice nebo tak.
Ne, tomu se asi jen tak říká. To asi není proces nebo tak.
Ale proč jsi vůbec souhlasila? Nemáme dost svejch problémů?
Andrzeji, na pohřbu? Jeho matky? Copak jsem mohla? No řekni. No, ale je to teda
kravina. Chce druhou svatbu v kostele, má jí mít. Asi ho nutí ta
- mladá. - Sice kravina, ale to ty teď budeš
chodit po kostelích a všechno to
- zařizovat. - Ne, to ani není v kostele,
to je… v tom, v konzistoři.
Nebo tak nějak.
U diecézního biskupa?
- Jo, asi jo. - Hm. To máte blbý.
A proč?
Já jsem jen chtěla papír, abych mohla bejt kmotrou,
a prověřovali mě víc než kvůli hypotéce.
A povedlo se?
Ani omylem.
Za dvě kila jsem koupila falešný potvrzení na netu.
Alo?
Budeš jíst?
Ne!
To je fakt tolik papírů?
Víc než k mojí žádosti o dotaci.
A dostal jsi už odpověď?
Šest až dvanáct týdnů. Co to znamená, nevim.
Třeba se do tý doby stihneš rozvést.
Radši nesejčkuj. Hm, hm.
„Jak byste popsala vaše
manželské obcování?“
Obcování?
„Naprosto v pořádku.“
„Jak často jste plnili“ To jako fakt? Co? Jako kolikrát jsme šukali?
To kecáš.
„Jak často jste plnili vaše manželské povinnosti?“
Ještě se zeptaj, jestli's měla orgasmus.
Co mám napsat? Jako kolikrát týdně, nebo co?
Co?
Nic.
- Vždyť nám bylo dvacet. - A říkám snad něco?
Ne, ne. Napiš, co chceš.
Mám napsat míň? Bude to vypadat líp?
No tak, nech toho! Neříkej, že jsi byl jinej.
Tak jo. „Možná méně.“
No, dobrý? Skvělý.
Tak pro dnešek vám děkuju a zítra prosím trochu víc nadšení, jo?
Můžeme si teď zahrát něco našeho? Jo!
Jo, přece jste nám to slíbila. Jo!
Aaa hmmmm. Tak dobře. Tak třeba tuuuu… věc, jak…
No vida, už se radujete, a to jsem ještě vůbec neřekla, o co jde.
Zařídila jsem nám nový koncert. Otevření nádraží v Soroczycích.
No.
Bude tam sám pan ministr. Záleží mi na tom,
aby to dopadlo co nejlépe. Je to pro nás velká šance.
Šance na co?
Alo.
Hej!
Kdo z vás je tak vtipný?
Omlouvám se.
No pojď sem. Před ministrem se taky
budeš takhle chovat, co?
Haló?
Małgorzata Kubiaková?
Ano?
- Volám z Varšavského metropolitního soudu. - Přijde ti to směšné?
Ze soudu?
Ano. Kdy k nám můžete přijít na výslech?
Bojkotuješ práci nás všech.
Ale, jak jako výslech?
- A to vystoupení je pro nás důležité. - Jde o tu záležitost
ohledně zneplatnění manželství.
Eee, já jsem všechno napsala do toho formuláře.
Máme pár otázek. Tak přijďte ve tři, zítra.
Ještě jednou a vyhodím tě ze souboru.
Sedni si.
I. INSTANCE
Pojďte dál.
Dobrý den.
Chvála Kristu.
Ano, chvála Kristu, pardon.
Paní Kubiaková?
Ano.
Vodu? Kávu?
No tak kávu.
Děkuji.
Položím vám teď několik otázek a vy budete pouze odpovídat podle pravdy.
Jako u zpovědi. Jednoduché.
To je paní Aniela, naše notářka. Bude dohlížet na to,
aby vše proběhlo podle pravidel.
Kdy jste vstoupila do svazku manželského s panem Jackem Niedbalskim?
V roce dva tisíce, takže před třiadvaceti lety.
A teď žijete s někým jiným?
S manželem.
Eeeee, s mým druhým manželem. Mám s ním dceru.
A starší dceru mám z toho prvního manželství, s… s Jackem.
Řekněte mi, prosím paní Małgorzato, zda jste…
zda jste někdy přemýšlela o obnovení vztahu v manželství s panem Jackem?
Ale jaké obnovení? Já mám už sedmnáct let manžela.
Pro nás ne.
Někdy se stává, že si to manželé s pomocí Ducha
svatého rozmyslí a usmíří se.
Ale co přesně si rozmyslí?
Cesty Páně jsou nevyzpytatelné.
Promiňte, můžu položit osobní otázku?
Kolik je vám let?
„Otče.“
Eh, ano… jistě, promiňte, Otče. Kolik?
Dvacet osm.
Hm.
Můžeme pokračovat?
Ano, ano, jistě.
Napsala jste, že vaše manželství by
mělo být zneplatněno, protože prý bylo uzavřeno v souvislosti
s „překvapením z nečekaného těhotenství“.
Neplánovaného. Před svatbou.
A kolik je vaší dceři, té starší?
Dvacet tři.
Ale kluka má, kdyby něco.
To už je asi všechno.
Svědek.
Ještě určete svědka, a my celou věc postoupíme Tribunálu.
Svědka ze svatby?
Soud požaduje výslech svědka, který potvrdí pravdivost vaší výpovědi.
Může to být kdokoli, kdo vás tehdy dobře znal.
Člen rodiny, kamarádka.
Ale já už nejsem v takovém kontaktu s těmi lidmi.
Pan Jacek vybral třeba pana Waldemara, Waldemara.
Miszczyka.
- Miszczyka. - Miszczyka?
To jste nevěděla? To je zajímavé.
A kdy pan Miszczyk přijde?
To vám bohužel nemůžu říct. Svědek protistrany.
No, já už jsem hotová, tak jestli jsi někde blízko,
jestli bys pro mě nemohl přijet?
Dobře.
Ne, je to fakt komedie.
Ne, ne, ne. Počkej.
Poslyš, zavolám ti za chvíli, jo? Počkej.
Tohle byste chtěli vědět. Dobře. No, kdy to bylo…
To byl rok… dva tisíce. Nebo dva tisíce jedna. Brzy po jejich svatbě. Takový no,
kemp, stany u jezera, kytara, písničky u táboráku. Chápete, otče.
Já jezdil na církevní tábory.
No. Ale tehdy pršelo. Nebo spíš lilo, bez přestávky pršelo.
Schovali jsme se ve stanech. Já jsem šel rovnou spát. Jsem už takový.
No a tu v noci slyším, jak mi někdo otvírá stan.
Teď si dokonce vzpomínám i na ten zvuk toho zipu. Jako…
Małgosia.
- Sakra. Co tady děláš? - Já? A ty? Co ty tu
- děláš? Proč Waldek vypovídá? - Waldek? No, máme spolu nějaký kšefty.
- Jaký kšefty? - No takový… Počkej, počkej. Pojď. Koukej.
Pochválen buď Ježíš Kristus. „Dvacátého července, místnost dvě stě tři, mše za
- otce biskupa“ Gośko, neměli bysme je - rušit.
- Co? Ale my přece nerušíme. - Ne, počkej… Gośko, pojď.
- Přestaň, přestaň. Já tu jen čekám. - Prosím tě.
Ticho!
„Waldku, musím ti něco říct.“ Takhle se naklonila,
No a já… No, taky jsem měl holku,
rozumíte a ona se takhle, no, sklonila, já myslel,
že mi chce něco říct a pak chmát!
Za hlavu. Takhle mě chytila, vzala mě za hlavu.
No, byl jsem v šoku.
Protože… jako jasně, no, ale žena kamaráda, chápete.
No co to mele?
- Promiňte. Co to říkáš za blbosti? - Małgosio.
- Co tady děláte? - Waldku, mám říct, jak to bylo?
Jacku, pojď sem.
Paní Małgorzato.
Skandál.
No pojď. Dělej!
- Pochválen buď Ježíš Kristus. Hej… - Na věky věků.
Byli jsme kempovat. Jacek tak chrápal, protože toho moc vypil, a já jsem nemohla
- spát, musela jsem se projít. - Prosím
Gośo, Gośko.
Ale začalo pršet, tak jsem se chtěla rychle schovat, no, do stanu a prostě jsem
- se spletla. - No, no, přišla do mého, no.
Protože byla tma. Omylem jsem šla do tvého, nebylo to tak? Ale když jsem to
zjistila, hned jsem se vrátila k Jackovi. Tak mluv.
Gośo…
No, to, to, to bylo, no, před dvaceti lety, no.
Tak najednou si nevzpomínáš? A ty? Jacku, jak to bylo?
Co se tady děje? Takový řev.
Prosím vás. Okamžitě opusťte budovu diecéze.
Samozřejmě.
- Pojď. - A víte co?
Já jsem si to rozmyslela. Měl jste svatou pravdu,
otče. Žádost ruším. Všechny city jakoby ožily.
Jo. O to manželství zabojuju. Jacku, asi tě furt miluju, víš?
Máš přece manžela.
Jakej manžel, na úřadě?
Ale otče!
Nezapisujte to, ano? Nezapisujte to, prosím. Prosím, otče.
ZDIŠKU
HODNĚ ŠTĚSTÍ
V DŮCHODU
Vedoucí bude pořád s vámi. Mějte se!
Sednout.
Skutečná hudba vychází ze dvou míst. Odtud a odtud.
Ale včera jste nehráli srdcem. Nic a nic.
A proč? Brzy budeme hrát pro samotného
ministra. Toho taky chcete unudit?
Alo, pojď, prosím, ke mně.
Zahraj tohle.
Stop.
Teď to samé, ale s úsměvem.
Ale jak s úsměvem?
No hraj a usmívej se.
Stop. Špatně.
- Nádech. Hluboký. Úsměv. A hraješ. - Promiňte, paní
ředitelko, já už budu pokračovat.
Koukej.
Takhle?
Takhle. Chce to pouze chtít.
Prosím.
A nemohli bysme hrát něco lepšího?
Přesně. Ne vykopávky.
Orchestr je kolektivní sport. Nemůžete hrát, co chcete.
Ale pro pana ministra můžeme zahrát něco klasičtějšího, ne?
Přesně. Cvičte. Nemáme…
Małgorzata Kubiaková?
Ano, to jsem já.
Můžete na chvilku?
Otec Przemysław Niesporczak. Z Tribunálu.
Chtěli jsme vás informovat osobně. Soud rozhodl,
že vaše žádost není odůvodněná.
Aha.
No bohužel.
Ale… vy jste říkala, že chcete žádost zase stáhnout, je to tak?
Ne, to byl jen… vtip. Tady pan Otec u toho byl. A co je tohle?
Jen formalita. Jeden podpis a je hotovo.
Hmmm.
Teď to asi nechápu. Proč máme stáhnout žádost,
když jsme to stejně prohráli?
No, jak řekl otec Przemysław, je to jen formalita.
Prohráli jste v první instanci.
Jestli to chápu správně, tak kdyby další instance naší žádosti vyhověla, tak potom
- teda… dostaneme ten rozvod. - Zneplatnění manželství.
To je ono.
To není tak jisté. Může se ukázat,
že také bude potřeba rozhodnutí Římské roty. Možná
i Tribunálu apoštolské signatury ve Vatikánu.
No, a to je hodně času a hodně práce. A to i pro nás. A vy máte svůj život,
svoje problémy. Jednodušší bude to zrušit.
A nebylo by právě jednodušší nám prostě dát ten rozvod?
Zneplatnění manželství.
Ano, jistě, zneplatnění, ano, hm.
Paní Kubiaková, my jako instituce jsme s vámi uzavřeli jistou smlouvu. Oddali
jsme vás za určitých podmínek, chápete? A teď se chcete tvářit, že tyto podmínky
vlastně vůbec neplatí. A že naše smlouva neexistovala. Proto je ten proces. Proto
bude schůzka s obhájcem manželského svazku.
Promiňte, s kým?
Obhájce manželského svazku se seznámí s materiály a pokusí se poté vyvrátit
- oprávněnost vaší žádosti. - Zkrátka bude bránit vaše manželství.
Ale jaké manželství? My už spolu nejsme dvacet let!
Naše knihy říkají něco jiného.
- Tak já fakt nevím. - No. Sama vidíte, že
to není tak jednoduché.
To není.
Všechno vyjde najevo.
Co vyjde najevo?
No, třeba to, že dcera z nemanželského vztahu
přestala chodit na náboženství.
Prosím?
A jak to s tím souvisí?
Všechno souvisí se vším.
Tak dobře.
Můžeme jet do Vatikánu. K samotnému papeži.
A dceru jsem z náboženství odhlásila já.
Děkuju!
Super, super, dobrý. Vypadá to hezky. A hotovo.
- Jako z restaurace. Počkej, už jde. - Teď nemůžu, teprve jsem
přišla. Pokecáme, až skončím. Pa.
Koukej, zlato, co jsme pro tebe připravili.
Proč nevím, že nechodíš na náboženství?
Aha.
Táta to ví.
Co?
A není to snad jedno? Přece nechceš, aby tam chodila.
- Ne, ale o to nejde. - Stalo se něco?
Ne, ale že oni to ví, a já ne.
Kdo co ví?
Dneska byli kněží u nás ve škole. Chovali se jak zasraná mafie. Hrozili mi,
že vše vyjde najevo. To je absurdní.
Víš, že Filip odešel z orchestru?
- Ne. - A teď nemáme trubku.
Tak to ti moc děkujeme, za to asi vděčíme tobě.
- Ne, mně ne. - Aha, tak tobě ne.
Už to říkal tak před půl rokem.
A to mi říkáš až teď?
Mami, ty fakt nevidíš, že nikomu se hrát nechce?
No, no, no.
Všechny ty koncerty jsou příšerný.
Verdikt.
No? Jíme?
Tak už to nebudeme řešit. Nevyšlo to, tak to nevyšlo.
Hele, když se zeptá, tak tě nebudu krýt, s tím nepočítej.
To myslim vážně.
Omlouvám se, že jste museli čekat.
Jen půl hodinky.
Aniela Miłkowska. Vy víte, čím se zabývám.
Ano, už jsme se stihli seznámit.
Jste obhájce tedy obhájkyně manželského svazku.
Obhájce. Mým úkolem je pokusit se
napravit vaše manželství.
Ale vidím, že jste sem přišli jen pro razítko, že?
Mmm. Vlastně ano.
Četla jsem váš spis.
Taková manželství vždy končí rozvodem.
No právě.
Ale jaká, promiňte?
Disfunkční a patalogická.
- S Małgorzatou jsme nebyli ideální, ale… - Disfunkční a patologické?
V době uzavření manželského svazku jste byla těhotná, že?
- Brali jsme se z lásky. - Samozřejmě, Małgosio.
Děkuji. Stanovisko přijde na diecézi poštou.
Moc se omlouvám, paní Anielo.
Moc vás prosíme, nešlo by zařídit, abychom to razítko dostali rovnou tady?
Žádné razítko není.
- No! Podívej, co jsem ulovil. - Pěknej kousek.
Na.
No, a tam bylo všechno v poho?
Ne, tam nic není v poho. Dneska tam byla divná paní.
Jak paní? Co to bylo za schůzku? Tam nejsou jenom kněží.
Jo, ale ona byla světská. Obhájce manželského svazku.
Našeho?
Ne, našeho ne. Mého a Jacka.
Ona chce, aby ses vrátila k bývalýmu manželovi?
No, v podstatě jo. Bere nás jako patologické.
Nás?
Ne nás. Mě a Jacka. Zlato, my se nebrali v kostele. Ty pro ně neexistuješ.
A jak to šlo?
No Mohlo to jít líp.
Pro koho?
Počkejte chvilku.
Jo, počkej moment.
Koukala jsem na internet a je… několik možností. No a nechci tě nutit,
ale v diskuzích píšou, že kdybys trochu připlatil,
tak by se celá akce dala urychlit.
Gośko, já už jsem zkoušel všechno.
Dobře. Hlavně si ale musíme domluvit
to společnou verzi.
Jo, to je jasný. Tak jak?
Jo, počkej, mám tě nahlas. No takže. Hmmm. Mohli bysme třeba říct, že jsi impotent?
Impotent. Jasně, a dítě jsme si koupili na internetu, co?
Nevím. Tahle verze se mi líbila nejvíc. A nebo… jsi přede mnou zatajil psychickou
nemoc?
A neléčím se? A oddají mě znova? Gośko, co blbneš.
Tak dobře. Nooo, takže… Jo, ukázalo se, že jsi alkoholik.
A proč to pokaždý musí bejt jen moje vina?
Tobě na tom záleží, ale… Počkej, počkej, počkej. Ale kdybys byl opilý během
přísahy, tak by sis tu svatbu nemusel pamatovat. A to není vůbec špatný.
A co si s nima promluvit normálně?
To jako vážně?
Jo. Sednem a promluvíme si jako dospělí lidé, no.
No dobře.
II. INSTANCE
Pojďte dál.
Sakra.
Pochválen buď Ježíš Kristus.
Na věky věků amen.
A, promiňte. Kde je… otec Przemysław?
Není. Byl přeložen.
Přejděme k věci. Pane Jacku.
Ano, otče.
Proč bychom měli zneplatnit vaše manželství?
Naše manželství je potřeba zneplatnit, protože jsme se rozvedli,
už před mnoha lety.
A…
Małgosia má nového manžela. A já mám novou snoubenku.
No… a?
A…
Małgosia má nového manžela.
No, zas tak nového ne, už je to sedmnáct let, takže…
Zeptám se jinak. Proč chcete mít znovu svatbu v kostele?
No, jak to říct… dozrál jsem. Dospěl jsem, změnil jsem se.
Tak se vezměte na úřadě. Proč s tím obtěžovat církev?
Noo, ale proč jste tak jízlivý?
To ani nejde o mě, to jde…
Omlouvám se, že budu trochu osobní, ale Moničině babičce je devadesát čtyři.
Pelagia, taková ta menší.
Její sen je vidět vnučku před oltářem. V bílém závoji. Jako každá babička.
A bohužel zdraví jí moc neslouží. Neví se, jestli vůbec…
Každý týden chodí na mši. A chtěla by svatbu co nejdřív.
„Překvapeni nečekaným těhotenstvím.“
Nevím, co to znamená. Kdo může být „překvapený
nečekaným těhotenstvím“?
Panna Maria?
Otec Marian pochybuje o vašich argumentech.
Byl jsem opilý.
Nechtěl jsem to předtím říkat, ale byl jsem hodně pod vlivem alkoholu.
U oltáře. Tedy, během mše. A obřadu.
To je tedy šokující obrat. To jste si teď vymyslel?
Ne. Kdepak, ne, otče. Bylo mi trapné to říkat.
- Hodně… - Jak moc opilý?
Hodně. Teda, nebyl jsem…
- Dokázal jste stát? - No. Tedy, ano.
- Tak jste byl jen ovíněný? - Ne, to víc. Trochu trochu víc jsem…
- Ano, Bože, teď si vzpomínám na ten… - Ten odér.
Ano, takový ten zápach. Hrozný. Myslela jsem, že to jde od kněze.
- Gośko, no tak… - Promiňte, ale…
Prstýnek, navlékl ho na špatný prst.
Ano. Nebýt kněze, tak nevím, jak bych to zvládl.
On jí ho dal za mě. Tedy, pomohl mi.
- Opravil tě, no. - No napravil to.
Já jsem myslela, že je to od stresu.
Gośko.
Jacku, víš co, prostě…
- Nech toho. - Ne, jsi prostě fakt
- prase. Jsi prase. A opilec. - Gośko.
No, tak se podíváme.
Muselas na tvář?
Video z naší svatby? Odkud maj video ze svatby?
Odkud mají video ze svatby? Dal jsem jim ho.
No?
Chtěli, abych jim dal věci, které s tím souvisí a mohou pomoct,
tak jsem jim ho dal.
Ty sis ho jako schoval?
Na památku.
O tý babičce jsem nevěděla.
HDMI.
To je v prdeli.
Vážení snoubenci. Vyslechli jste slovo Boží a připomněli si význam manželství.
Proto se vás jménem církve svaté ptám, jaké jsou vaše úmysly.
Aaa, otec Czesław.
Małgorzato a Jacku, chcete dobrovolně a bez nátlaku
vstoupit do svazku manželského?
- Tady vrávorám. - Chceme.
- No, no, a dost.
No trochu se kácím doleva, pak doprava. Je to vidět.
- Chceme. - Chceme.
A chcete s láskou a ve víře vychovávat potomky, kterými vás Bůh
No.
- Obdaří? - No, a ten přihlouplý úsměv. Po vodce.
- Chceme. - Chceme.
- No! Zase. - Přetoč to na požehnání prstenů.
Dál.
No ještě, ještě, ještě, ještě, ještě, ještě, ještě, ještě, ještě.
Stop.
- Povstaňme ke chvalozpěvu. - Nahlas.
Na znamení své věrnosti si nyní předejte prsteny.
Małgorzato.
Přijmi tento prsten
na znamení mé lásky,
věrnosti,
ve jménu Otce, Syna i Ducha svatého.
To snad ne!
Jacku, přijmi tento prsten na znamení mé lásky a věrnosti. Ve jménu otce i syna i
- ducha svatého. - Co je tam dál?
- Dál? Dál, otče, je hostina. - Vypni to.
Takže vážení…
Nevidím žádný důkaz, který by potvrdil vaši tezi.
Jak jako?
Promiňte, a co bude teď?
Nic. Sbohem.
Promiňte.
Jestli vám můžu poradit sami to asi nezvládnete.
Právník?
Hm. Někdo, kdo chápe složitost našeho systému.
Promyslete to.
Takže to není konec?
Ale určitě řekněte, že jste od otce Tomasze.
Nabídnu vám něco k pití?
- Ano, velmi rádi. - Ne, děkujeme, nedáme.
- Máte jezevčíka? Máte rád jezevčíky? - To není jezevčík.
- Takže jste tu ve věci zn… - Církevního rozvodu.
- Zneplatnění vašeho manželství. - Ano.
- Přejete si jednorázovou konzultaci,
nebo zastupování během celého procesu?
Tak možná pro začátek konzultaci, a pak uvidíme, jak to bude.
Jistě.
Poraďte nám, prosím. Jak to udělat, abychom se rozvedli. Tedy… zneplatnili
- manželský styk. Svátost. - Svátost manželství.
Mít pravdu.
- Ale přece my máme pravdu. - No, ale nějak nefunguje.
Přesně tak.
Ale vy určitě znáte nějaké ty kličky, které mohou pomoci, aby to fungovalo lépe,
jednoduše, efektivně.
Abychom si to ujasnili.
Já jsem silně věřící. A určitě tady nejsem proto,
abych vám pomohl podvést církev.
Ale jste přece právník?
Právník kanonického práva.
Takže koho? Co? Teda jak?
Takže vše musí proběhnout v souladu s kanonickým právem.
No ano, samozřejmě.
Celá ta věc bude mít smysl, když budete mluvit pravdu.
No právě, kdyby to tak bylo, nepotřebovali bysme právníka.
Hm. No právě. Seznámil jsem se se spisem a rád bych se zeptal na pár věcí.
Ano.
Vy jste alkoholik?
- Ne. - Ano, byl jsi.
Určitě piju méně než kdysi, no o to jsem pil víc.
Ale na svatbě jste byl opilý.
No vlastně, co je to „opilý“, od toho začneme.
Protože to je dost „rozpitý“ význam. No, to jo…
Nevím, kdy člověk, začíná být opilý, nevím.
Tak možná jinak. No, máte třeba nějaké důkazy té opilosti?
- Noo… - A moje slovo nestačí?
Pochopte, prosím.
Teď je těch rozvodů tolik.
Kdyby bylo možné takhle každou svátost jednoduše zrušit tak jakou by potom
měly hodnotu?
K čemu by nám pak byla církev?
To je dobrá otázka.
Dám vám radu, ano?
Proto jsme tady.
Musíte najít svědka, který potvrdí vaši verzi.
Ale musí vypovědět pravdu.
A co? To pomůže?
Přinejmenším bude vaše verze důvěryhodnější,
protože bych to osobně já neuznal.
Svědek.
Jo, takhle. Moc děkujeme, že jste nám poradil.
Bude to devět set padesát zlotých.
Kolik?
My jsme od otce Tomasze.
Aha. Tak to ho ode mě moc pozdravujte.
Tipla bych si, že otec Tomek dostal nějakej
pozemek od právníka, ne?
Stopro.
Počkej. Počkej, počkej. Třicátá šestá minuta, vidíš?
Počkej.
No?
Není to tvůj kamarád?
Můj? Ne. To není tvůj?
A není to náhodou tvůj bratranec?
Oooh! Tady, tenhle. To je můj bratranec, to jo. Ale rodinu do toho nezatahujem.
To ne. A ten vedle?
Ten?
A není to ten… Ten kluk, co si rozbil hlavu o obrubník,
a pak byla ta akce se sanitkou?
Ježiš, to je on.
A teď naučíme ženicha jak pije slepej. Dáš si to na oči. Na oči. Tak. A teď
- pozor, připraveni? A jedem! - Jo, Piotrek, spolužák z vejšky.
- No, tak co on? - No, ale ten bude mít černo,
- byl mimo už před kostelem. - No právě!
Aha, to je fakt. Ten řekne, co mu nakecáme.
Piotruś… bude skvělej.
Miluju vás! A nikdy na vás nezapomenu. Zbožňuju vás
No, tak co? Máme to. Gratuluju nám k úspěchu.
Pusu! Pusu! Pusu! Pusu! Pusu!
Ahoj.
Lekla jsem se.
- Chcete něco k jídlu? Můžu něco objednat. - Ne, ne, už jsme jedli po tréninku.
Hledáme svědka ze svatby, aby… to je fuk.
Odvezeš zítra Alu v jedenáct?
Můžu. Počkej, ne. Ne.
Máme jít s Jackem právě
Hm. Tak fajn.
Na fejsu to vypadalo, že bydlí v domě po babičce. Kdysi jsem tam byl na nějaký
- oslavě. S tebou myslím. - Ne.
Fakt ne? No, nevadí.
Tak či tak Piotruś bude. Všechno bude „good “.
To se uvidí.
Tamhle je.
Miško, Kaško!
To je let!
No ahoj, Piotruśi.
- No co je? Ty jsi zhubnul, brácho. - Ahoj.
Gosia. Jacek. Byl jsi na naší svatbě. Rok dva tisíce.
Aaaa!
- Aaaa! Tak víš? - No? Nedělej, že si to nepamatuješ. No…
Jeli jsme náhodou kolem. Tak jsem si řekl,
sakra, tady někde bydlel Piotrek. A trefil jsem se. Pěkný setkání, ne?
- Jo. - No, ahoj. Staré přátelství nerezaví, ne?
No…
Ale musíš uznat, Piotruśi, že jsme zestárli, co?
Ne, ne, ne, ne, já už nepiju.
Ale, nepovídej.
Už dvanáct let.
Hm. Panáčka.
- Hele, Jacku a… - Gośka.
Gośko. Jestli chcete opravit pračku, tak vám klidně slevím, ale…
Piotruśi, my nechcem opravit pračku, my se chcem rozvíst. Proto jsem za tebou
přijel, poprosit tě o pomoc.
Ale jakou pomoc?
Svědčit u soudu.
- Jak u soudu? - Ale hej, uklidni se. Jde
o to, abys řekl pravdu.
- Jakou pravdu? - No co si pamatuješ z naší svatby?
No? Povídej.
Moc ne, ale…
Ale já ti pomůžu. Pamatuješ si, jak jsi nalejval?
U kostela? Tvoji pálenku?
Aaaa! Aaa. Aný Anýzovka! A já prej jeřabinka. Anýzovka! No, když se řekne
- „anýzovka", tak je mi špatně. - Ano, ano, ano. Ne! Ne.
- Ne. Oh! -Takhle to bylo. - Ano, ano. Ano!
Už nežije?
- No, no. - To je mi moc líto. Ty jo.
- Ne! Ne, Jacek pil s tebou. Ne. Přesně. - Neeee! Já jsem taky pil. Ve
velkým! Já, ty a tvůj táta.
To byly časy.
Ale jak to s tim souvisí?
No, Piotruśi, prostě to všechno zopakuješ. U soudu.
Co zopakuju?
No, no, že byl totálně nalitej, při obřadu.
Hm. No.
Moment. Co je to za soud?
Církevní, normální, jako každý jiný, víš… co?
Gośko…
Ani nápad.
Piotruśi. „Církevní“?
Piotruśi.
Piotruśi, umřela mi máma.
A co je mi do toho? Takže chcete, abych lhal v kostele?
Já jsem se kurva polepšil. Přísahy, to jsou pro mě posvátný věci.
- Ale ne, to ne, nic takovýho. - A co?
Jde jen o pravdu. Musíš říct pravdu, Piotruśi. Musíš. Nám to moc pomůže.
Na shledanou. Najděte si někoho jinýho.
Hej.
Dva tisíce?
Dejte pokoj.
Tři!
No, to je moc dobrý. Holky. Na shledanou, mějte se. Tak děkuju, no… Jasně
- že jo. Piotruśi. - No! Starý, ale dobrý.
Neříkala jsi, že se lidi nemění.
No vždyť jo…
Vážně?
A Piotruś?
Aaa, tak ten je výjimkou.
V klidu, každý týden je v servisu, tak… Počkej. Klid.
- Zastav, dělej. - Kurva. Ne, pojedu dál.
Ne, radši ne, zastav, to bude problém s chladičem.
No jo no.
Zavolám Andrzejovi, pomůže nám.
Já to zvládnu. „Andrzejovi“. Kruci…
Au, kurva…
No.
Tak co? Rádio?
Ne! Vybiješ baterku.
- Nepohnem se? Ne? Tak dobře. Nezapínám. - Ne, nikam. Už nikdy nikam
nepojedem. Tady zůstanem. Navěky.
- No? - A, vzpomínám si. Jednou se nám už vybila
baterka. A pak jsme ji zase… fakt dobře zase nabili. Auto šlapalo jak hodinky.
Nech toho! Prostě jsme byli mladí a hloupí,
chtělo se nám kdykoli a kdekoli.
To je právě ono. Chtělo se nám kdykoli a chtělo se nám kdekoli. A to je hezký.
Tak dobře, no, jasný, no.
- No co? - No, ale s věkem člověk
potřebuje trochu pohodlí.
Třeba já s Monikou…
My v autě skoro non stop.
Vážně?
No jasně. Gośko, jakej bych měl důvod ti lhát, řekni. Žádnej.
Ne. Jakej máš důvod, že mi to teď říkáš?
- Protože o tom mluvíme. - Tak dobře, ale co?
- No co? - Nedostáváš křeče?
- To jo. - No právě.
Právě. Jasně
- Co? - Nic. Člověk až po
letech hodně věcí pochopí.
Třeba co?
Třeba to, proč jsme se rozešli.
Ooou. Fakt?
No.
No já jsem ani nepotřebovala pár let. Věděla jsem, že jsi nedospělý,
nezodpovědný a zajímáš se jen o sebe, pořád mizíš No co? No bylo to tak.
No právě. Jo, jo, jo, jo. No právě, jasný. Hm. To víš, že jo.
Tak proč jsme se rozešli?
Gośko, upřímně, kdo čeká od dvaceliletýho kluka,
že se vykašle na svůj život? Kdo?
Co dvaceliletá holka, která s nim má dítě?
- Já nechtěl mít děti. - Taky jsem nechtěla mít děti. Ale měli
jsme. Máme. A když máš dítě, musíš aspoň trochu dospět, víš?
Ale tys samozřejmě nemohl, tak jsem musela já. A taky mi bylo dvacet.
Nebylo to až tak hrozný.
Jacku, bylo to hrozný. Nepamatuješ si to?
Já si pamatuju jen samý hezký věci.
A už jsem se změnil.
- No jo, tak je to s tebou vždycky. - A co?
- No co. - Ne, o to nejde. Ne, vážně. Jacku, je
dobře, že jsi konečně dospěl. Já ti vážně fandím. Chápeš, už byl nejvyšší čas.
Podle mě ti odešlo těsnění hlavy.
To jsem si myslel. Blbý, co?
To vyměníme, ale teď jsi ho přechlastal, tak se stejně nerozjede.
Odvezu vás vrátíš se s odtahem.
To bylo v plánu.
Ilonka přijede příští sobotu.
Jo?
No. Chce všem představit svýho kluka Tomka. Asi to je vážný.
Tak bude oslavička, ne?
Mami, já už nechci chodit.
A kam?
Na orchestr.
Sedm let cvičení bude k ničemu, ale zato budeš hrát na…
Mami, ale na nádraží? Jako fakt?
Ne na nádraží, ale na otevření nádraží. To je rozdíl.
Ty nevíš, že už tam stojí čtyřicet let? Před dvěma lety ho zavřeli,
a teď ho jen otevřou znova, kvůli volbám nebo tak…
ZAMÍTNUTÍ ŽÁDOSTI O DOTACI
- Aha… - Ale vlastně je zajímavé, že tak normální
věc jako nahota je v jedné evropský zemi norma a v jiný zemi tabu, no ne?
No.
No ale taky záleží na náboženství. Nemohli bychom už změnit
- téma? - No
Jo, máma říkala, že se zas rozvádíte. A jak vám to jde tentokrát?
No! Jde.
- No. Jo, jde. Snad dobře. - Jde to, jde to, jde to, ale dře to.
Druhá instance. Teď jsme podali námitku a čekáme na rozhodnutí,
které vydá někdo ve Vatikánu.
- Ve Vatikánu? Takže o tom rozhoduje papež? - No. To by bylo zajímavý.
Něco na tom může být, no. Řeknu ti upřímně, jak to bude, tak to bude, nikdo
- neví. - Uvidíme.
Ehm, co znamená to, jak to bude, tak to bude?
No, tak ne že se neví, ono se ví, ale neví se, kdy. No!
No ale jak „kdy“? Přece, táta všechno zarezervoval na září, ne? Já už jsem to
- taky řekla rodině, aby nikam neodjížděli. - Moničko, já jen říkám, že
- se neví, kdy, ale ví se… - Já nevim, co se neví… Tak.
Ne, no, samozřejmě, ale děláme, co můžeme. Opravdu.
- No ale… - Ano. Otázka času.
A co když to do září nebude?
Nestraš, prosim tě.
No, musím říct, že to v Polsku není moc obvyklé, aby u jednoho stolu seděla taková
- rozmanitá rodina. - No ale kolik je na to potřeba alkoholu.
Dcera, druhá dcera. Otec, matka.
Ten náhodnej zodpovědnej týpek, kterej Ilonku vychovával od sedmi let.
Jo, jako že já jsem nezodpovědnej, nebo co?
To jsi řekl ty.
- Naučil jsem ji jezdit na kole. - Fakt?
Ano, naučil. Doteď mám jizvu.
- Tak jo. Dobrý, dobrý, stačí. - Ale aspoň umíš jezdit.
Hele, pořád piju sám. Napijem se na to, ať jsme šťastní a ne moc zodpovědní.
Domů, šup.
- Domů? Dobře. - Poslyš, jedeme domů. Rovnou.
Jestli chceš jet domů, tak pojedeš domů.
- Dobře, dobře. Ale já už jsem říkal… - Já, já, tady, prosím.
- Co? - Eee, napůl, prosím.
Ne, já vás zvu.
Hmm…
Zaokrouhlete to.
Jdu ještě na toaletu.
Jdu s tebou.
Hm.
Taky ti moc děkuju.
Za co?
No, za ten rozvod. Víš, většina exmanželek
by to naschvál neudělala.
To asi jo. To je fakt, ale víš, my s Jackem nemáme od rozvodu dva roky, ale
- skoro dvacet let, takže to je rozdíl. - To jo.
Já vím, že to může vypadat směšně, mít bílý šaty a tak dále,
- ale každý má nějaký sen, ne? - To je pravda.
No a díky tobě se mi ten můj splní.
Kdybych byla dobrá kamarádka, tak ti řeknu, ať utečeš.
- Jacek? On vůbec neví, do čeho jde. - No Jacek. Aaaa. To se mi líbí.
Vždyť to bylo hrozný. Úplně to na ní viselo.
Tenhle je náš, to je náš.
Tak ahoj.
- Pa! - Pa!
Pa!
- A náš je kde? - Ne, že se půjdeš mýt.
A kde je náš?
Chci špinavou holku.
Poslyšte, Monika má službu, ale my nemáme, takže?
- Tak jdem ještě někam, no ne? Co? - Kamkoli, hlavně slušně.
- Musíš se seznámit s tchánem, ne? - Oho!
- Hej, hej! - No? Nemám pravdu?
Gosio?
A mohla bych zůstat? Hmmm. Ještě bych tu chvíli zůstala.
Já chci taky zůstat.
Ty do taxíku! Máš školu.
Já nemám školu.
- Tak čus. - Pa.
Pa.
Pa. Tak čau.
No dobře, tak co?
Tam, tam? Tam? Tam?
Říkáš to blbě. Bylo jí šest, ne sedm. A bylo to, byla to Barcelona! Ne!
Vy mě vůbec neposloucháte… Tady? Tam je hrozně lidí? Sem, vážně? Tak dobře.
No tak pojďte, no. Dobrý, pojď. Pojď! Jo, je to tady dobrý, dobrý místo. Pojďte,
pane. Hele nevím, jak u vás, ale u nás první jde ten, kdo vychází.
Tady? Tak co, kam?
Tati, koukám, že máš dietu.
Moniku štve, když jím červený maso, ale dneska si dám!
No, už to začíná. A kde je můj drink, prosím?
- A jo, přineseme. Přineseme všem. - Tak jo, pojď se mnou. Co to
- děláš? Nech mi aspoň kousek. - Počkej, počkej. Počkej, to musím.
Musím, musím, musím.
Kolik jim dáváš?
Tátovi?
- Monika ho zvládne. - Mluvila jsem s Alou a
říkala, že je doma dusno.
Ne, přehání. Život a vztahy, to jsou těžký věci.
No, a Ala nám ještě přidává, no.
Možná by vám nepřidávala, kdybys ji chvíli nechala.
Ale já ji přece nechávám.
Chce odejít z hudební školy? No prosím, je to její život.
Ale na tobě je hned vidět, že jsi naštvaná.
A je v hodně, hodně složitym období.
To říkáš mně? Já s ní bydlím pod jednou střechou.
Ty jsi taková nebyla.
Protože jsem dělala všechno, cos chtěla.
- Tak vidíš. - Ale z dnešního pohledu se mi
zdá, že to nebylo nejzdravější.
- Nech toho. - Dělám si srandu.
- Trochu soucitu. - Tak jo. Prosím. Proč tak málo?
Neboj se, já Andrzejovi přece neřeknu, žes měla burger.
Ježiš. Neměly to být „drinky“?
- To je jen malej. - Nic jinýho neměl, dej si.
Jo, dej si.
- Na zdraví. - Vážně? No, dobře.
Oh!
Můj je tenhle kousek země!
Tak mi neříkejte, co mám dělat!
Pamatuješ si to?
Můj je tenhle kousek země!
Tak mi neříkejte, co mám dělat!
Vau!
Můj je tenhle kousek země!
Tak mi neříkejte, co mám dělat!
No prostě já už jsem dávno takhle večer nikde nebyla. Přestaň se mi pořád smát.
- No co? - No to je ostuda. Gośko.
- Já mám rodinu, děti, všechno, víš. - Hele, život je krátkej. Musí se žít.
Já vím.
- To má být jako návrh? - No?
„To má být jako návrh?“
- Kam, kam to, co je? Kam to jdeš? - Co? Já?
Co kdybych vás slečno
vzal do toho temného koutu.
Co?
Nemuseli bysme se pak zpovídat.
Proč jako?
S manželkou to není hřích.
Ty ses vůbec nezměnil.
Dobré ráno.
Čau.
„Děkuju“?
Hmmm. Počkej, počkej. Co je?
- Nic. Nic. - Promluvíme si?
Víš co, mám kurz.
Ale tohle je důležitý.
To je ten kurz taky.
Pět minut? Nemůžeš počkat pět minut?
Když já chci pět minut, tak jsi s Jackem.
Andrzeji.
Julka a Gabrysia jsou nemocné, a Brunovi je nějak špatně.
Jacek je na týden u babičky.
Marek asi taky někde je.
Tak fajn, pojďte na to.
Takže budeme hrát?
No budeme hrát. Dej A.
Počkejte. Můžeš na moment?
Co to je? Jak to vypadá?
No, jsou nemocní, s tím nic neuděláme.
Celej rok nebyli nemocní, a teď všichni? Tvojí dcerou to začalo.
Volali mi ti pánové z nádraží. Jestli vzít armádní orchestr, když je nás málo.
A jak vědí, že je nás tak málo?
O tohle nejde.
To nádraží už prý funguje několik let.
Funguje, nefunguje, to je jedno. Na naše otevření ho zavřou.
Takže buď to zvládneš ty, nebo najdu někoho, kdo to udělá.
A, čau. Nevěděla jsem, že jsi doma.
Tebe to zajímá?
Alo. Můžu ti něco říct?
Můžeš si dělat, co chceš.
Tak počkej, poslouchej mě chvíli.
Jde mi o to, abys věděla,
že každé tvoje rozhodnutí
budu respektovat.
Ale prosím, aby sis v klidu sedla a ještě jednou…
si to rozmyslela.
Nedělej to nikomu natruc. Hele, nemysli na mě,
nemysli na ten strašnej koncert v továrně, prostě mysli na sebe.
Nejvíc na světě bych nechtěla, abys za nějakou dobu litovala,
že jsi zahodila sedm let hraní jen proto, že jsme měly slabou chvilku mezi námi.
Dobře?
Dobře.
Díky.
Víš, že táta nedostal tu dotaci?
Ne.
No, dostal dopis. Asi nechtěl, abys to věděla.
Myslím, že táta tě teď moc potřebuje.
III. INSTANCE
Chvála Kristu.
Bůh zaplať.
Za chvíli se připojíme.
Jak připojíme?
Máme online hovor s otcem Giuseppem z Vatikánu.
Koukej, koukej.
Prosím, přiveďte svědka.
Svědka?
Czesław.
Děkuji vám, že jste přijel z tak odlehlé
části naší země.
Poznáváte otče ty dva lidi tady?
- Chvála Kristu. - Chvála Kristu.
Samozřejmě.
Kde jste je poznal?
Třicátého prvního května v roce dva tisíce.
Udělil jsem jim svátost manželství ve farnosti svatého Floriana.
A nevšiml jste si toho dne něčeho podezřelého?
Něčeho, co by mohlo manželství zneplatnit?
Ne.
A neměl jste pocit,
že by třeba jeden z manželů byl během obřadu
ve stavu značného alkoholového opojení, nebyl snad cítit nějaký… nějaký zápach?
Takový stav by mohl být důvodem ke zneplatnění manželství.
To rozhodně ne.
Chápu. Poslední otázka. Otče Czesławie, oba přítomní manželé tvrdí,
že pan Jacek nejprve chtěl nasadit prsten paní Małgorzacie na nesprávný prst.
Ale že v tu chvíli jste zakročil a ukázal jste ženichovi ten správný.
Je to pravda?
Ne, nic takového se tam nestalo.
Ženich dal nevěstě zmiňovaný prsten rovnou na správný prst.
Děkuji.
Nemám další otázky.
Já mám otázku.
Ano?
Chtěla jsem se zeptat otce Czesława.
Snad mohu, ne? Jsem účastníkem řízení.
Prosím.
Dvacátého prvního září, to byl rok dvatisíce jedna…
Vzpomínáte, otče?
Můžete mi osvěžit paměť?
To je datum křtin naší dcery Ilonky.
Sa-samozřejmě.
A, no, stalo se tam, že jsem vám, otče, dala Ilonku do náručí a ona začala plakat
- a… - No, víte, dítě se nemohlo uklidnit, no,
pár chvil po obřadu, no, to, to, to se
stává.
Hm.
Ale já nechápu, o co jde.
O to, že jsme Ilonku křtili v Bydgoszczi. Ve farnosti u Jackovy rodiny. Takže lžete,
otče. Lžete, a to nehorázným způsobem. Zpochybňuji věrohodnost tohoto svědka.
A žádám, aby jeho svědectví nebylo bráno v úvahu.
Musíme vás poprosit o chvilku času, abychom se poradili,
jaké teď podnikneme další kroky.
- Navrhuji slyšení odložit. - Ne! Nic nebudete odkládat.
Omlouvám se, ale mám toho dost. Nic nebudete odkládat. Já už nemůžu čekat!
Ve skutečnosti jsem nebyl opilý.
Bylo mi dvacet let. A byl jsem mladý a hloupý.
A vy všichni, i moji rodiče, jste nás nutili jít k oltáři. Vzít se.
A přísahat si něco do konce života. To je dost ujetý.
Řikam upřímně.
Kdybych byl opilý, tak bych ráno vystřízlivěl.
Ale takhle jsem potřeboval sedm let, než jsem od ní odešel.
Sedm let. Abych pochopil, že tahle skvělá žena potřebuje někoho
jiného. Někoho, kdo se o ni postará,
kdo na ni bude hodný,
kdo tu pro ni prostě bude!
Já takový nebyl.
A moc se ti za to omlouvám.
Bylo nám dvacet let.
Dvacet let!
Nebyl jsem dospělý. Jsem teď dospělý? Nevím. Ale vím,
že si chci v kostele vzít ženu, kterou miluju.
A co děláte vy? Chcete nás co? Oběsit?
Mám už dost všech těch lží. Rozumíte?
Omlouvám se, nechal jsem se unést.
Myslím, že to pro dnešek stačí. Víme už všechno, co jsme chtěli vědět.
Počkejte, prosím, na konečný rozsudek. Přijde poštou.
Jasně.
Tedy pokud se otec Giuseppe nechce ještě zeptat na něco dalšího.
Omlouvám se, ale vypadl mi signál. Přišel jsem o něco?
To je ale vážně bizár.
Tak jo, letím, už jdu pozdě.
- To mě poser. Chceš někam hodit? - Ne, pěšky to bude rychlejší.
- Ale… - Tak jo, čau.
Počkej, ne, ne, ne. Gośko, stop.
Co?
Děkuju.
Vážně děkuju.
No, ale neděkuj, protože ještě nevíme, jestli bude za co.
Já vím, ale děkuju, že jsi tady se mnou byla. Že jsme si tím prošli a…
Moc ti za všechno děkuju.
No nemáš za co.
Ne, já ti taky děkuju.
Bylo hezký připomenout si, proč jsme se zamilovali.
Hodně štěstí na koncertě!
- Paní má dost času… - Moc se vám omlouvám, už můžeme jet.
Aaa, moc vám děkuju. To je ale přivítání. Jasně, zasloužím si to, já vím.
Určitě je to tudy?
Jedu podle GPS.
A po asfaltu by to nešlo?
Takhle mi to ukazuje.
Je to ještě daleko?
Máme to jeden a půl kilometru.
A dvanáct minut.
Dvanáct minut? A nemohl byste trochu šlápnout na plyn?
Prosím vás, jestli na to tady šlápnu, tak…
Co to bylo?
To hned uvidíme.
Tak vidíte, paní, guma.
Co teď?
Zavolám si pomoc.
A za jak dlouho přijede?
Určitě za víc než za dvanáct minut.
Dobře, poslouchejte. Vezmeme si nástroje a jdeme pěšky.
Všichni víme, jak je železnice důležitá. Jsem si jist,
že tato investice realizovaná z prostředků ministerstva se zaslouží o rozvoj obce,
vojvodství i celého regionu.
Můžeš mi říct, kde krucinál jste? Kněz už žehná, za chvíli jste na řadě.
Ozvi se co nejdřív!
Jdeme vůbec dobře?
To doufám.
Uhněte, jede traktor.
Běžte na stranu.
Dobrý den. Nevíte, kde je tady otevření nádraží?
- Otevření? To nevím. - No.
Ale nádraží vždycky bylo tam.
Daleko?
Asi tak dva kilometry.
Děkujeme, pane ministře.
A nyní poprosíme otce biskupa, aby slavnostně pokro… požehnal koleje,
aby dobře sloužily občanům i návštěvníkům obce Soroczyce.
Mládeži
poslouchejte.
Vážení, po oficiální části následuje koncert.
V tom případě změna plánu a…
Přejdeme ke slavnostnímu přestřižení pásky.
Děkuji.
Alo!
Nechtěla bys jet zpátky s s orchestrem? Chci si chvilku promluvit s tátou.
- Hm. - Dobře, díky.
Tak čau.
Ahoj.
Ještěže máš takový reflexy.
A vůbec je dobře, že… že tu jsi.
A že máš tolik trpělivosti, se mnou.
A že všechno chápeš. A nemusím ti nic vysvětlovat.
A že se všechno zdá tak jednoduché, když jsem s tebou.
A dobře vařím.
No a dobře vaříš, ještě ke všemu.
A…
Tohle všechno prostě…
Tohle všechno je pro mě moc důležitý.
A třeba kdybys měl… A například kdybys měl…
Už nemluv.
No.
ROZSUDEK
Moji milí.
Sešli jsme se zde, abychom spojili zamilované,
Jacka a Moniku, ve svazek manželský. Věčný a nerozlučitelný.