Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
V malé vesničce u moře
mají jedno staré přísloví.
„Kdo prosí o to, co mu právem patří,
ten přesvědčí svět, aby mu to dal.“
Teď taky víš, kde berou.
Tady.
Když se jeden muž dožil 40,
zmocnil se ho smutek z toho, že nemá potomka.
V nitru mu zela nekonečná prázdnota
a nic nebo jen pramálo ho činilo šťastným.
Jen se dál a dál hroutil.
Jeho sny byly tak velké, že každá překážka
představovala jen drobný zádrhel, nikoli důvod se vzdát.
DOST VELKÝCH SNŮ
SE DRŽÍ SAMA SKUTEČNOST
OTEC BEZ SYNA HLEDÁ SYNA BEZ OTCE
Divnějšího člověka neznám. Nikdy s náma nemluví, viď, tati?
- To my nemluvíme s ním. - Pořád se nás straní.
My o vlku...
Hodně štěstí.
Moc toho nenamluvíš, co?
Proč?
Někdo tomu říká osud.
Jiní náhoda.
Fakt je, že tohle mi dal do ruky svět.
Chlapec přežíval na konzervách tuňáka. Nikdy staříka neopustil.
Klidně si na něj sáhni. Neboj se ho.
Vždycky se na tebe usměje.
Máš hlad?
Co máš?
Nemáš marmeládu z jaboticaby?
Mám strom.
- Strom? - Jaboticabu.
Dojdi si natrhat.
Udělám ti ji.
Proč ji prostě nekoupíš?
Protože ji umím vyrobit.
Jak se jmenuješ?
Crisóstomo.
Divný.
Camilo.
Ne...
Lepší než rybí konzervy.
Camilo?
To je ono. Výborně, pejsku!
Šikulka.
Kdy se vrátím do školy?
To studí!
Tuhle dálku musím chodit denně?
Crisóstomo.
Dneska je mše. Vstávej.
Slyšels někdy o dveřích?
Jo.
Proč?
To je jedno.
Tak pojď.
Počkám tady.
Mámu jsem neznal.
Nic o ní nevím.
O babičce vím hodně, ale ani tu jsem neznal.
Chtěl bych mít mámu.
Můžeš si někoho najít.
Já?
Jo.
Nevím, jak se to dělá.
Tys nikdy s nikým nechodil?
Není to fajn jen takhle ve dvou?
Nevystačíme si?
Jo, ale...
může to být lepší.
Dvakrát tak dobrý.
Máte gerbery?
Mám tyhle. Jsou čerstvé, mají tenké stonky.
Ještě nejsou odkvetlé.
Promiňte.
S výškou jen něco málo přes 80 cm
nepřehlédla ani přes ty nejnižší ploty.
Tak lidé tu malou dámu vnímali.
Dobré ráno.
Považovali ji za lidskou květinku.
Dobré ráno.
Mysleli, že potřebuje zalévat a opečovávat.
Odjakživa.
Ta žena nežádala příliš.
Jen si užívala všechnu lásku, kterou mohla dostat.
LÁSKA NEŠŤASTNÝCH
- Připravená? - Ještě ne.
- Nevadí, počkáme. - Žádný spěch.
Nesu ti pár vršků po dceři. Měly by ti sedět.
A já deku. Fučí tady.
Díky, ale říkala jsem, ať si se mnou nelámete hlavu.
Ano, ale měj na paměti, že bys neměla chodit ven.
Pravda.
Pořád lije a hrozně fouká.
Na to nejsi stavěná.
- Ne. - Opatrně.
Prášky od doktora zabírají.
- Jsem v pohodě. - Výborně.
Taky to nemám lehký. Manžel hodně pracuje. Skoro ho nevídám.
Ten můj hodně cestuje.
Ale když je doma, hýčkám ho.
A on zase mě.
Co jsem ovdověla, hledám manžela pro dceru.
- Zatím marně. - Modlím se za tvou dceru každý den.
Aby si našla slušnýho chlapa. Všude je to samej bídák.
- Přesně tak. - Musíme se víc modlit.
Když nemáš nikoho, kdo by se o tebe staral, dovol to nám.
Není třeba.
Pořád si hledám muže s velkým srdcem.
Ale to je nebezpečný.
Muž ti přeskupí orgány.
Hlavně...
muž s...
velkým srdcem.
Jestli kdy padne do ruky muži,
protáhne jí plíce, udáví ji.
Roztrhne ji vejpůl.
Má křehké tělo, ale jinak jí to pálí.
Má vlastní hlavu.
Upřímně, paní doktorko, k čemu tak velká postel?
Je obří.
Aby trpaslice snila o muži, to...
Jmenuje se Francisca.
Promiňte, ale lásky je poskrovnu i pro normální lidi.
Normální lidi?
Chodí mi sem spousta lidí, ale normální není nikdo.
- Ani jedné to nemyslí, ale já... - Potřebuje naši pomoc.
- Chudince je zle. - Pravda.
Ale to je v této fázi těhotenství normální, dámy.
Můžete už jít? Musím se vrátit k práci.
A jestli chcete opravdovou lékařskou radu...
starejte se o sebe.
Doktorka mě ujistila, že dítě je v pořádku.
A že vyroste stejně jako kdokoli jiný.
Tuhle sis nechala otevřeno do ložnice a my...
viděly tvoji novou postel.
Celkem velká, ne?
Taková ti nedopřeje klidnýho spaní.
Ano, jsem těhotná.
Ale tohle dítě není plodem lásky.
Vždycky se našel nějaký chlap, co mi chtěl vlézt do postele.
Když jsem nechtěla, neotevřela jsem.
Když moje tělo chtělo, otevřela jsem.
Vyřídila jsem to rychle,
protože to aspoň krapet připomínalo náklonnost.
Když se mě dotýkali...
i když u toho mysleli jen na sebe...
nebo na jinou ženu...
mé srdce tím šálením vzalo zavděk.
Srdce potřebuje lásku.
A váží si každého...
objetí.
Každého dotyku.
Každého polibku.
Takže...
to byl muž...
S malým srdcem.
Víte, že neotěhotníte sama od sebe?
Jsem malá, ne hloupá.
Takže vás někdo znásilnil?
Nic takového.
Tady.
Sepsala jsem si jména mužů, které si vybavuju.
Jeden z nich musí být otec.
Nevím, jestli je musíte pozatýkat, nebo je jen donutíte udělat si test.
Chci jenom malou finanční výpomoc.
Budu to dítě vychovávat sama.
Ale to jsou skoro všichni ze vsi.
Včetně mého táty.
„Oblečte plnou Boží zbroj,
abyste mohli odolat ďáblovým svodům.“
Efezským 6:11.
Boží zbroj nás chrání a pomáhá nám k vítězství.
Vítězství, které nacházíme zde
s Otcem, v Božím svatostánku.
Který je vaším domovem.
Je váš,
je náš.
Protože Bůh je nekonečná láska.
Paní doktorko, co když moje dítě ještě není připravené?
Bude to v pořádku, zlato. Jsem tady s tebou.
Kdyby ne,
chci, aby se jmenoval Camilo.
- Krvácí, doktorko. - Camilo. Jdeme na to.
Střihněte.
Nedýchá.
Začínáme s resuscitací.
Raz. Dva. Tři.
- Raz. Dva. - Raz. Dva. Tři.
Máme puls?
Raz.
- Dva. - Pořád nic.
Raz. Dva.
Raz. Dva. Tři.
Raz. Dva.
- Raz. Dva. Tři. - Puls?
Ne.
Jako malý skláněl matce hlavu do klína,
zatímco ho vískala ve vlasech.
Věřila, že smyslem jejího života je vychovat syna v muže
a pak čekat na vnoučata.
Byla přesvědčená, že koná, jak jí kážou zákony.
Ale chlapec...
dospěl v křehkého člověka.
A matčin teplý klín se pomalu stal jen vzpomínkou.
MYSLEL SI, ŽE JE STEJNĚ KŘEHKÝ A ZBYTEČNÝ JAKO KVĚTINY
Mami, můžu na záchod?
Obličej už tak nebolí?
Ještě z tý jeho špíny něco chytíš.
Je jen křehkej, ne homosexuál.
To si myslíš ty. Lidi to tady z člověka vymlátí.
Jednou nabrali násadou ženskou, co se zakoukala do jiný.
Pověsili ji na náměstí hned vedle kostela, všem na očích.
Policie nic neudělala.
Ani pro ni, ani pro jiný, co tam hnili.
Protože nehledě na zákony lidi vědí, co je správný.
Co když ho vyhodím?
Některý děti se rodí problémový.
Jak dlouho budeš dokola drhnout zakrvácený ručníky?
Bůh chtěl, aby se ti narodil. Ale co když si to rozmyslel?
Vezmi nůž a ukonči to.
Když ne ty, udělá to někdo jinej.
Nikdy nepochopíš mateřskou lásku.
Co když je to Boží vůle?
Už tě nikdy nechci zklamat.
Vrátila se ti horečka.
Vezmi si prášek.
Nikomu netečou slzy věčně.
Je zima. Nechceš bundu?
Ahoj. Poradíš mi, kudy na trh?
Pokračuj rovně.
Nepotřebuješ svézt?
Spěcháš?
Jdeš pozdě.
Vesnice je plná holek.
Jednu si vyber.
Ožeň se, založ rodinu.
Potřebuju vnouče.
To je smysl života.
Bereš si Antonina za svého právoplatného manžela,
budeš ho milovat a ctít v dobrém i zlém, v nemoci...?
Ano.
Antonino.
Antonino?
- A ty...? - Ano.
Můžeš políbit nevěstu.
Co přislíbili její ruku sousedovi,
naučila se ta dívka, že svoboda spočívá v manželství
a mezi jejíma nohama.
Představovala si, že má mezi nohama hák,
který zachytí chlapcův penis.
Pomyslný hák, který jí zajistí věrného a celoživotního druha.
MUŽI BYLI VŠICHNI STEJNÍ,
ROZDÍLY BYLY VĚCÍ ŽEN
HVĚZDY LÉTALY JAKO SVĚTLUŠKY.
Říkala jsem ti, ať neztrácíš čas s hloupostmi.
Třeba si užiješ trochu štěstí, než umřeš, zlato.
- Trochu, když budeš mít štěstí. - Ne. Mám je ráda rozpuštěný.
Já v tvým věku takový svobody neměla.
Znáš ho od narození.
- Ale pořád musíš být opatrná. - Opatrná s čím?
Dnešní mládež příliš spěchá.
Dívky se rodí s ranou mezi nohama.
A kluci se do ní pokouší dost drsně dostat.
Přece nechceš skončit jako běhna.
Jestli tu ránu dobude moc brzy,
zestárneš a budeš osamělá.
- Zdáš se mi nervóznější než já. - Já a nervózní?
Jen se podívej.
Jsme ženy.
Lidi tady rádi drbou. Co si asi řeknou, když to uspěcháš?
Chci pro tebe jen to nejlepší, zlato.
Moc ti to sluší.
Budeš se mu líbit.
Zůstaneš na večeři?
Ne. Máma říkala, že se mám najíst doma.
- Ale děkuju. - Škoda. Udělala jsem karbanátky.
Naučila jsem je i Isauru.
Dono Mario, vůbec jsem si nevšiml, že jste Francouzka.
Není. Začala tak mluvit, až co jsme se zasnoubili.
No ne?
Podle doktora je to vzácná nemoc.
Říkal tomu syndrom cizího přízvuku.
Ale pracuju na tom.
Provádím úžasná lidová kouzla.
Jsou lepší než doktorovy recepty.
Brzy to přejde.
No, tak já se vrátím do dílny.
Omluvte mě.
Já jdu taky.
Aspoň si vy dva popovídáte.
Ne. Máma by mě zabila.
A pak táta. A pak by zabili tebe.
Ne. Uděláš mi modřinu a táta si toho všimne.
Nevšimne, přísahám.
Strašně tě chci. Neříkej, že ty mě ne.
Chci.
Ale nespěchám.
Radši už běž.
Otevři. Nechci, aby ses tam zamykala.
Proč tak najednou utekl?
Aby nepřišel pozdě na večeři.
Láska všechno zkazí, Isauro.
- Jen jsme si povídali... - Myslím to vážně.
Láska všechno zkazí.
Zase jsi pila parfém?
Kouzla nefungujou, mami.
Vezmi si léky.
Láska všechno zkazí.
Když mě tvůj děda učil tohle řemeslo,
netušil jsem, jak dlouho potrvá, než si ho osvojím.
Zkazí láska všechno, tati?
Kdo ti to řekl? Máma?
Já si spíš myslím, že láska vyžaduje trpělivost.
Vyplatilo se čekat na mámu?
Večeře!
Ty nejdeš?
Hned.
Ty nebudeš jíst?
Zbláznil ses?
Budu tvůj manžel.
- Máma mě zabije. - Tvoje máma sotva mluví.
Všichni říkají, že přišla o rozum.
Nezabralo to, co?
Tvůj táta měl pravdu.
Jsi poslušná holka.
- Po všem, co jsem ti řekla? - Všechno v pořádku?
Ano.
Strč si tam prostředníček.
A zkus nahmatat...
takovou zábranu.
Udělej, co říkám, Isauro.
Natáhni prst.
Opatrně. Nedělej to, co ten idiot nezvládl.
Když se udržíš čistá a potichu,
najdeš si jinýho kluka,
protože toho vola si nevezmeš.
Najdeme ti jinýho manžela.
A pak
už jen stačí, když mu každý den dobře uvaříš a prostřeš stůl.
A život poplyne dál.
Cítíš něco?
Nezvládneš ani to, Isauro?
Lotosové květy, karafiáty... Zkoušela jsem všechno.
Nemáte gerbery?
Mám tyhle. Jsou čerstvé, mají tenké stonky.
Ještě neodkvetly.
Promiňte.
Děkuju.
Ale už jsem ti říkala, ať si se mnou nelámeš hlavu.
Jestli budeš otálet, přestane si tě předcházet i tenhle.
Lepší za manžela bukvici než zůstat na ocet.
Vždyť na sebe nemusíte sahat.
Poslechneš mě tentokrát?
Ano.
Antonino?
- A ty...? - Ano.
Můžeš políbit nevěstu.
Pod tíhou prázdnoty a ticha
si dívka připadala jako titěrný atom neviditelný ve vzduchu.
V nitru jí zela nekonečná prázdnota
a nic nebo jen pramálo ji činilo šťastnou.
Jen se dál a dál hroutila.
A rybář by byl jen další muž, který ji připraví o radost ze života.
Stejně už skoro o všechnu přišla.
SKOROŠŤASTNÍ
Láska všechno zkazí.
Všechno zkazí.
Taky si občas povídám pro sebe.
Když to bolí, tak...
Jdu sem a nahlas křičím.
Co nejhlasitěji.
Moře člověka nesoudí...
Pomohlo to?
Už musím domů.
Bydlím tamhle. Vidíš?
Kdyby sis chtěla...
zítra zase zakřičet...
Má ten panák jméno?
Ne.
Proto je tak veselý?
- Chceš? - Ne.
- Nemám hlad. - Udělal jsem ho sám.
Tohle je...
To je Camilo.
A tohle Isaura.
Snědli jste všechnu marmeládu?
Udělám další.
Pro vás oba.
Vy spolu chodíte?
Vypadá to tak.
Máš děti?
Chceš nějaký?
Nepřemýšlela jsem o tom.
Ale vždyť jsi ženská.
A ty jsi kluk.
Běž do sprchy.
- No tak. - Dobře.
Snědla trny růží a zvířecí lejno.
Vypila kalnou vodu a kohoutí krev.
Dokonce si mnula krk kopřivou.
Ale přízvuk nezmizel.
Bude v pořádku?
Měla by sis ho nechat.
Radši ho dám potřebným.
Tak odčiníme, co nikdy nemělo být.
Opakuj to pořád dokola. A až pak mu dej pamlsek.
- Tak poslechne. - Má hlad.
Když mu dáš za odměnu pamlsek, nikdy nezapomene.
Chceš to vidět?
Pac.
- Pac. - A je to. Dej mu odměnu.
Nedal mi obě tlapky.
- S plným břichem se učí snáz. - Tobě, ne psovi.
Když má hlad, proč ho nemůžu nakrmit?
Kup jí prstýnek.
Aby byla navždy tvoje.
Prstýnek je důkaz, jak moc ji miluješ.
- Ten prstýnek to ví? - Co ví?
Jak moc člověk miluje.
Tak to prostě funguje.
Ono to nějak funguje?
Náhrada za minule.
Je dobrá, ale tátova je lepší.
Miluješ Isauru?
Svým způsobem.
To je hezký.
Pořád má na ruce prstýnek.
Ale já ne.
Je to jen prstýnek.
- Nemůžeš chodit s vdanou ženou. - Takhle doma nemluvíme.
Ale on nemůže Isauru milovat. Láska není tak delikátní.
A jaká teda je? Ty to víš?
Ne, ale vím, že to, co vylezlo ze zadku, nemůže milovat.
Kdo ti to řekl?
- Můj děda. - Ještěže tu není.
Musím se postarat o mámu.
Ahoj.
Zlobíš se na mě?
Nezlobím se.
Potrestáš mě?
Proč?
Protože tak to funguje.
Kdes tuhle v noci byl?
Po smrti své ženy
stařík dál vychovával chlapce.
Považoval děti za jakousi vzpouru
proti konečnosti smrti.
Jako bychom si skrze potomky prodloužili vlastní život.
Bral adoptivního syna jako svůj odkaz.
CHLAPEC POSKVRNĚNÝ PAMĚTÍ
Hele, kdo přišel.
Přišla nás pozdravit Carminda.
Dobře mě poslouchej. Carminda nám bude vždycky nablízku.
Proto pokaždý pouštím tuhle desku.
Byla to její oblíbená písnička.
Tak bude navždycky s námi.
Tohle byl recept tvé babičky.
Používala čerstvého tuňáka.
Ale může být i z konzervy.
Večeře je skoro hotová.
Všechno zbašti, ať máš sílu.
Protože jednoho dne tady nebudu
a ty, hochu,
budeš po vesnicích vyprávět příběh o páru, co tě nadevše miloval.
Budeš posel lásky, který mnohé inspiruje.
Hlavně ty, co to nejvíc potřebují.
Tentokrát tam dám dvě lžíce marmelády.
Jak sis objednal.
Dobrota.
Tady.
Poslouchej, chlapče.
Láska je trůn rodiny. A mužů a žen žijících pospolu.
To musíš pochopit.
Poslouchej dědu. A taky babičku.
Až to dojíš, běž se převléct. Půjdeme na mši.
Ahoj, babi.
Čtu novou knížku. Je super.
Neumřu za týden.
- Jak dlouho že to bylo? - Tebe ta historka neomrzí?
- Ne. - Sedni si.
Kdykoli za babičkou přišel na kliniku pacient,
zeptala se, jestli dotyčný něco čte.
Když odpověděl, že ne, řekla:
„Naléhavě potřebujete knihu.
Jinak se nanejvýš za dva týdny uvidíme na vašem pohřbu.“
Pacienti od ní chodili rovnou do knihkupectví.
Připomínáš mi ji.
A máma byla jaká?
Nikdy mi to nepovíš?
Spadl jsi z nebe, Camilo.
Spadl jsi z nebe.
Děkuju.
Tohle byla babiččina oblíbená kniha.
Aspoň do dvou týdnů neumřu.
Je hezký vidět, jak se učíš.
- Dědo, můžeme? - Jasně.
Děkuju.
- Dvakrát churros, prosím. - Jasně.
Tady.
Prosím.
Děkuju.
Pojď sem.
- Tomu tě nemůžu vystavit. - Vždyť vypadal mile.
- Sedni si. - Dobře.
Táta mi vyprávěl spoustu příběhů.
Povím ti, čeho jsem byl svědkem v jedné vesnici u moře.
Je to příběh o sodomii.
Tak se říkalo tomu, když se ženě líbila jiná žena.
Ale téhle se nelíbily jen ženy.
Měla dítě s ženatým mužem.
A odešla s malým bydlet do jeskyně.
Vesničané si mysleli, že po tom všem se srovná.
Ale ne, tihle lidé se nemění.
O pár let později
ji jeden otec našel v posteli se svou nejstarší dcerou.
Dotáhl ji za vlasy až sem,
kde už čekala celá vesnice.
Když jí dali lekci,
pověsili její tělo tamhle u toho stromu, všem na očích.
A její ubohý syn vyrůstal sám v jeskyni.
Teď mě dobře poslouchej.
Teplouši a lesby jsou jen na obtíž.
Stejně jako feťáci, prostitutky, surfaři a zpěváci.
Nechci, aby ses s takovýma lidma bavil.
Ještě lidstvo naučí, že máme rodit ze zadku.
Bydlím na teplém místě.
Máme tu moře komárů a motýly na květinách.
Co se děje?
Mně to můžeš říct.
Děda mi vyprávěl spoustu příběhů.
Jednou mi povídal o klukovi, co vyrostl sám v jeskyni.
Nic o tobě nevím.
Kdo tě naučil, co je správný a co špatný?
JEHO NEOBVYKLÝ ZÁPAL
MĚNIL CELÝ SVĚT
Ta líčidla jsem našel v mámině pokoji.
Jsou stará, ale budou ti slušet.
Jak ráda nosíš vlasy?
Rozpuštěný.
Smím?
Zavři oči.
Dobře.
Koukni nahoru.
Promiň.
Pokračuj.
Chce láska...
trpělivost, nebo ta všechno zkazí?
Nevím.
Ale rád si přečtu, co píšeš.
Rozkošná dívenka, viď?
Matilde potřebovala doma pomoc, když jsi odešel.
Ta žena byla silná jako býk, ale dlouho nevydržela.
Nechala po sobě chudáka holku.
Matilde vychovala dost zvířat...
Nejsem zvíře.
Ne, nejsi.
Hele, Crisóstomo.
Je pravda, že chodíš s ženou toho buzíka?
Chápu, proč pase po jiným.
Takovej manžel jí je k ničemu.
Jen buzík by nechal svou ženu se takhle toulat.
Dej mu pokoj. Nikdy nikoho neobtěžuje.
Manžel tvojí holky
je dvouhlavej had.
Šuká z obou stran.
Dávej si bacha, ať tě nepřekvapí.
Aby ti něco nevklouzlo do zadku, až s ní budeš spát.
Copak nikdy nemluví?
Vezmu si oba.
Neměli jsme mít rybu s želé?
Jo, ale asi bude mít společnost.
Chtěl jsem pozvat Antoninovu matku a tu dívku.
Antonina ne.
K tomu stánku ne.
- Proč ne? - Je to špína.
- Dvakrát, prosím. - Jasně.
Já nechci.
- Tak budu mít dva. - Dobře.
Prosím.
- Tady. - Ne, je to zaplacené.
Jeho děda kdysi zaplatil a utekl.
Jsem rád, že vy tak nespěcháte.
Děkuju.
Není zač.
Pojď.
Tomu říkáš špína?
Vidíš všechny ty lidi?
Všichni jsou to děti různých matek a otců.
Pocházíme z tolika lidí.
Všichni jsme
napůl sourozenci.
Vzájemně si předáváme sny,
aby nebyl nikdo sám.
Kdo tě to naučil?
Ty.
Na.
Oba nesním.
To jste neměla.
Pojďte dál.
- Jak se jmenuješ? - Mininha.
- Jsi krásná, víš to? - Děkuju.
Matilde, jsem ráda, že jsi přišla.
Moc ti to sluší, Isauro.
Díky tvému synovi. Je to umělec, nalíčil mě.
Ty umíš líčit?
Ahoj, mami.
Ahoj.
Tohle je můj syn Camilo.
Jsi celý po tátovi.
Úplně ve všem.
Zase nepřeháněj.
Rád tě vidí.
Jak se jmenuje?
Vyber mu jméno.
Pohlídáš mi ho?
Ne. Díky.
Můžu pronést přípitek?
Jsem ráda, že jsme se tu všichni sešli.
- Můžu dostat alkohol? - Ani náhodou.
Voní to úžasně.
Vaříš tak dobře i doma, Isauro?
Já bych takhle neuvařila.
Všechno přichystal Camilo a Crisóstomo nám poskytl svůj domov.
- Náš. - Cože?
Náš domov.
Camilo, zapíšu Mininhu do školy.
To je super.
Už pro ni mám připravené knihy.
Řekni jí, jaké to je.
Učitelka matematiky je hodná.
- Super. - A čte se tam?
To by se mi líbilo. Ale ještě neumím číst.
Řekla jsem jí, jak je důležité se učit.
- Poznávat nové lidi. - Jo.
Ráda bych, abys ji představil
nějakým mladším chlapcům.
Je důležité, aby viděla, jací jsou to fešáci.
Isauro, vzala sis Antonina.
Myslím, že by ses měla vrátit domů za manželem.
Jste rodina.
Rodina může mít různé podoby, dono Matildo.
Antonino.
Ty sem nepatříš. Jdeme.
Jsem tu šťastný, mami.
Pojď. Jdeme.
Mininho.
Ať uděláš, co uděláš, vždycky se na tebe usměje.
Potěšilo mě, že máš ráda knihy. Já jednu píšu.
- Jestli chceš, jednou ti ji přečtu. - To budu ráda.
Postarej se mi o syna.
Mrzí mě to.
Cítili, jak se zvětšují až do nekonečna. A už se nehroutili.
Už nepotřebovali slova.
Komunikovali skrz hloubku svých pocitů.
SYN TISÍCE OTCŮ
PODLE ROMÁNU VALTERA HUGA MÃEHO SYN TISÍCE OTCŮ
PRO HENRIQUEHO, IVETE A JAIRA
Překlad titulků: Michael Novotný