PRESENTERAS AV NATIONAL GEOGRAPHIC SOCIETY I SAMARBETE MED ROLEX
Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Djupt inne i Amazonas
finns en plats där delfiner flyger genom träden.
Jag är förbluffad över hur det är möjligt att dessa djur
dessa otroliga varelser, finns här i djungeln.
En plats där björnar lever bland molnen.
Glasögonbjörnen är som molnskogens maskinist.
En plats där sköldpaddor har skyddsänglar.
Det är en plats som har fångat mig på ett sånt sätt
att jag inte kan se den släppa taget om mig.
Och träden suger upp 20 miljarder ton vatten varje dag
för att skapa floder i skyn.
Vattnet är det som förenar allt.
Vi pratar om världens största flod. Det är inte bara vatten i floderna
utan även i glaciärerna, i atmosfären, i molnen.
Men Amazonas förändras i realtid och det är så mycket vi inte vet.
Det finns många hot här i Amazonas
men det finns ändå folk som försöker göra skillnad.
På en tvåårig expedition som saknar motstycke
samlar National Geographic en passionerad grupp forskare
som ska följa vattnet och utforska dess magnifika ekosystem.
Från Andernas toppar
över 640 mil till Atlanten och vidare...
Vetenskapen gör att vi kan se in i framtiden.
För att se till att den finns kvar till nästa generation.
Det vi gör är viktigt.
När man tänker på Amazonas...
kanske man inte tänker på dessa 6 100 meter höga toppar.
Men det är här allt börjar.
Vi är faktiskt i Amazonbäckenet.
Vi är precis vid utkanten, på östra sidan av Anderna.
Det här är ett viktigt vattentorn.
Snön och isen man ser här
kommer så småningom att ta sig ner i Amazonfloden.
Men glaciärerna här försvinner och vi vet inte hur snabbt.
Det är det som National Geographics Baker Perry ska ta reda på.
Jag leder en expedition som ska installera en väderstation
nära Ausangates topp.
Baker bodde i Anderna när han var yngre
så det är en sorts hemkomst för honom.
Under min livstid har jag sett enorma förändringar i Amazonas
med den pågående skogsskövlingen.
Vi försöker förstå hur glaciärerna reagerar.
Vi har begränsad kunskap om vädret och klimatet
på Andernas bergstoppar.
Så Baker, Tom och deras team av lokala guider och experter
gav sig av för att tackla en av de högsta topparna i Amazonbäckenet.
De enorma glaciärerna lagrar vatten åt samhällena nedströms.
När klimatet blir varmare
är den pålitliga sötvattenkällan i fara.
Vattnet har intrikata kopplingar till allt vatten i Amazonas.
Vattenmolekylerna som faller som snö på Andernas toppar
kommer från avdunstning från de mäktiga träden i Amazonas.
Det flödar upp genom träden och släpps ut i atmosfären.
Sen kondenseras det och bildar moln.
Molnen kommer sen att föras in över Anderna av vinden
där det slutligen faller som snö.
När en del ändras reagerar hela systemet.
Om man hugger ner träd i regnskogen
minskar mängden snö som faller här.
En väderstation kommer att ge insikt
i hur mycket glaciärerna krymper.
Men först måste de ta sig dit.
Ausangate är inget enkelt berg.
Det är ett enormt arbete att få upp väderutrustningen hit.
Därför har det aldrig gjorts.
Tack.
De fysiska utmaningarna på såna här expeditioner är verkliga.
Det svåraste med klättringen är syrebristen.
Klockan är halv tre på morgonen.
Jag ser fram emot soluppgången om 3,5 timmar.
Vi har en liten sektion att ta oss uppför här uppe.
Och sen ännu en fast lina där uppe.
Om de lyckas, blir data från Ausangates topp
ovärderliga för de miljoner människor som är beroende av dem.
De senaste tio åren har vattnet minskat för varje år.
Varje år blir det allt mindre vatten.
För quechua-biologen Ruthmery Pillco Huarcaya
är förlusten personlig.
Hon växte upp i Anderna
där glaciären alltid har skyddat folket.
Glaciären är en viktig del av vår kultur.
Som barn berättade hennes mormor historier om en mytisk björn.
En figur som heter Ukuku är en halvgud - En björn och människa i ett.
De går till Ausangate för att bära isblock till samhällena
som ett tecken på att de ska få mer vatten.
Berättelsen om Ukuku har skildrats i århundraden
på Qoyllur Rit'l-festivalen.
Mormor brukade säga att isen var väldigt nära.
Men nu, med klimatförändringarna, är snön långt borta.
De kan inte hämta isen längre.
Ukuku är mer än en myt.
"Ukuku" betyder glasögonbjörn på quechua.
För Ruth är den verkliga björnen lika gåtfull.
Vi försöker förstå glasögonbjörnens hemliga liv.
Ett djur som vi vet lite om.
Förutom att den är viktig för skogarna i molnen nedanför Ausangate.
DEN BIOLOGISKA STATIONEN I MOLNSKOGEN WAYQECHA
Glaciärerna är visserligen Amazonasbäckenets vattentorn
men molnskogarna i Anderna är regnmaskinen.
De är som svampar som suger upp fukt och släpper ut den nedströms.
Jag har alltid gillat att klättra i träd.
Man får ett annat perspektiv från trädkronorna.
Det är en helt annan värld.
Både skogen och björnarna är hotade och de behöver varann för att frodas.
Som glupska växtätare sprider björnarna frön vart de än går.
De är skickliga trädklättrare.
De tillbringar större delen av sin tid i träden.
Kamerafällor ska följa deras rörelser
för att hjälpa Ruth förstå hur de påverkar skogen.
Allt ser bra ut. Vi får se vad kamerafällan filmar.
Glasögonbjörnen är svår att studera, särskilt i den här terrängen.
För att samla in informationen måste vi vandra mycket.
Det är dags att kolla kamerorna, alla 75.
Kamerafällorna ska sitta uppe i ett helt år,
men vi läser av dem varannan månad.
Inga björnar.
Björnarna undviker rampljuset, men andra är inte lika blyga.
- Är det en ensam liten räv? - Ja.
- Vad ser du? - En puma.
Oj, en stor en.
För att följa deras spår tar Ruth med sin bästa spårare.
Ukuku!
Ja, ja, ja!
När björnarna rör sig hjälper de till att sprida många trädarter.
De äter fröna och bajsar.
Bajset innehåller frön och näringsämnen som får dem att gro.
De här tillhör Vacciniumsläktet. Det är ett slags blåbär.
Det är en av björnarnas favoritfrukter.
Avföringen vi precis hittade innehöll frukter av den här sorten.
Vi har en kamerafälla tio meter härifrån.
Vi får hoppas att kameran fungerade.
En björn!
En björn, en björn!
En liten en.
När vi ser en björn så här blir alla jätteglada.
Kamerorna visar björnens beteende,
men för att verkligen förstå hur de rör sig, måste de komma närmare.
Norma.
Jag kan inte beskriva känslan jag hade när vi fångade vår första björn.
Jag vet inte, som min bror, som min storebror.
Det känns som om den är en i familjen. Det är ett otroligt djur.
GPS-halsband följer varje steg de tar.
Och för första gången
går en National Geographic-kamera på promenad med björnen Sunchu.
Vi kan ur björnens perspektiv se hur den rör sig.
Vi följer dess färd och lär oss mycket.
Det visar sig att Sunchu och de 40 andra björnarna hon har identifierat
rör sig i ett större och högre beläget område än väntat.
Man ser en del kluster.
Det betyder att de tillbringar mycket tid i den här delen av skogen.
Hennes fynd är extraordinära.
När klimatet blir varmare och björnarna går högre upp
tar de med sig frön och hjälper skogen att växa upp på svalare höjder.
Nu funderar vi på hur björnarna kommer att hjälpa många trädarter
att anpassa sig till den nya miljön.
De kan vara lösningen för att få molnskogen att överleva
så att vattnet kan fortsätta flöda ner från Anderna
och ner i källfloderna
där det börjar förvandlas till nåt igenkännligt.
Det är inte bara en flod.
Det är tusentals små floder som mynnar ut i Amazonfloden.
De utgör 20 procent av jordens sötvatten.
Amazonfloden är jordens hjärta
och alla dessa floder är hjärtats ådror.
Ett förtrollande djur ser hela flodsystemet som sitt hem.
Delfiner känner inga nationsgränser. De rör sig fritt i floderna.
Det gör även Fernando Trujillo
som flyttade till Colombias Amazonas för att viga sitt liv åt dem.
När jag kom hit var det svårt att hitta delfiner
för jag hade ett otränat öga.
Det flödade av liv, men jag kunde inte se det.
Så det tog tid innan jag började förstå floden lite grann.
Efter 35 år har Fernando en tydlig vision.
Att skydda djuret och bibehålla balansen i systemet.
Delfiner är vattnets jaguarer. De är toppredatorer.
De kan röra sig i floder, sjöar, översvämmade skogar - överallt.
Men balansen utsätts för ständiga angrepp
och amazondelfinpopulationen minskar rekordartat.
Skogsskövlingen pågår, det bränns och förorenas.
Och det råder torka.
Över 100 delfiner hittades döda i en sjö i Amazonas under sju dagar.
Man misstänker att dödsfallen beror på torka
och hög vattentemperatur.
Amazonfloden drabbades av tidernas värsta torka 2023.
Lågt vattenstånd binder mer värme från solen och temperaturen stiger.
För första gången hade vi ett fenomen
där många delfiner dog väldigt snabbt.
Vi förlorade 70 delfiner på bara en dag. Miljontals fiskar dog.
Fernando samarbetar med lokala grupper för att bevara delfinerna.
Genom att märka dem hoppas de kunna identifiera
födo- och kalvningsområden och utöka skyddet.
Och vem lämpar sig bättre än de som vägvisare?
Skynda.
När man fångar delfiner måste man vara snabbare än när man fiskar.
När man sprider ut nätet fastnar fisken i det av sig själv.
Delfiner däremot måste omringas för att kunna fångas.
Nu har vi fångat tre delfiner. De är inuti det stora nätet.
När jag är nära en delfin känner jag att mitt hjärta är helt fyllt.
Som om jag har ett syfte i livet.
Vid ett infångande övervakar veterinären María Jimena Valderrama
delfinens hälsa.
Nu får vi vara tysta. Det är en dräktig hona.
Var tysta, är ni snälla.
Det är på sätt och vis invasivt.
Vi tar upp ett vattendjur ur vattnet.
Vi övervakar hjärtfrekvens och andning.
Om jag märker att djuret är för stressat
är det alltid bäst att släppa det.
Det viktigaste för oss är dess välbefinnande.
Det är en stor hona, 2,2 meter lång. Hon är redan dräktig.
En delfin kan få en kalv vart fjärde eller femte år.
De är dräktiga i 13 månader, så under en livstid
kan de få fyra eller fem kalvar.
Så det är väldigt viktigt att försöka bevara djuret.
Varje djur räknas.
Jag ansvarar för att ta både blod- och vävnadsprover.
Vi märker den snabbt.
Med narkos ser vi till att djuret inte känner smärta
när vi sätter in satellitsändaren.
Märkningen blev ett kraftfullt verktyg
för att förstå vilka områden som är viktiga
för att bevara delfinerna.
Fernando upptäcker att hanarna har stora revir.
Hanarna ger sig av i jakt på andra honor.
Men honorna stannar i områden där de alltid har tillgång till föda.
Det försätter dem i direkt konflikt med människor.
Ibland säger fiskarna: "Titta, delfinerna stjäl vår fisk."
"De simmar till våra nät och tar fisken från våra nät."
Delfinerna har lärt sig att associera fiske med en gratis måltid.
Marinbiologen och fotografen Thomas Peschak ansluter sig
i närheten av Negrofloden för att se beteendet ur delfinernas perspektiv.
Konflikten kan sluta med att en delfin dör
eller så kan den skada fiskarens nät.
Men det finns en eventuell lösning.
Ljudskrämmorna är akustiska deflektorer.
De skapar ljud i näten så att delfinerna inte närmar sig.
Ljudskrämmorna har fungerat i havet, men aldrig testats i Amazonfloden.
Nu testar vi det här för första gången med Mariana.
Vi samarbetar med invånarna vid Acajatuba-sjön
och har två fiskare som hjälper oss med pilottesterna.
Det här ger oss information om hur delfinerna motiveras
att fånga fisken i nätet.
De uppfattar ljudet och backar undan.
Direkt efter försöker de igen.
De fortsätter och tar fisken.
Ljudskrämmorna fungerade nog inte för att delfinerna är vana vid människor.
Så man fortsätter med testerna.
Jag är hoppfull, för om det fungerar
är det en ömsesidig fördel för både naturvård och människor.
Att veta hur de beter sig och stjäl fisk
kan hjälpa oss att få ljudskrämmorna att bättre avskräcka delfinerna.
Som fotograf för National Geographic
är Thomas mål att skapa en vilja
att skydda Amazonas och alla dess djur.
Vi behöver vackra undervattensbilder
för att skapa kontakt mellan människor och delfiner.
Att dyka med delfinerna är verkligen magiskt.
Det finns individer som är otroligt skygga.
Det finns individer som är djärva.
Och det finns de som är nyfikna.
PRESENTERAS AV NATIONAL GEOGRAPHIC SOCIETY I SAMARBETE MED ROLEX
Varje år, under regnperioden
inträffar ett otroligt fenomen i Amazonas.
Floderna översvämmar de omgivande skogarna...
upp till två mil från flodbankarna och med nästan 15 meters djup.
Allt har utvecklats för att följa den här pulsen, det är som hjärtslag.
Skogen... djuren...
människorna som bor här,
alla lever med pulsen av översvämningar och torrperioder.
Även delfinerna.
Rörliga fenor och icke sammanvuxna halskotor
ger dem till synes magiska krafter.
De kan bokstavligen flyga mellan träden. Det är otroligt.
De är beroende av att träden ger bytesfisken föda.
När skogen översvämmas når fisken frukter och frön på grenarna.
Det finns alltid en viktig koppling mellan systemen.
Den bevarar den biologiska mångfalden och får allt att fungera som det ska.
Men hur länge till?
När hot som skogsskövling och högre temperaturer
stör Amazonas förmåga att skapa sitt eget regn
reagerar hela systemet, även översvämningspulsen.
Om man ändrar tillgången på vatten, bara lite grann
kommer det ovana ekosystemet att börja bete sig annorlunda.
Hur träden kommer att reagera är en gåta.
Thiago Silva och hans team
åker till Brasiliens översvämmade skogar för att lösa den.
Vi är här för att förstå hur träden klarar månader av översvämningar
och hur klimatförändringarna kan påverka våtmarksskogarnas framtid.
Vi känner inte till de här trädens fysiologiska egenskaper.
Vi vet inte exakt hur de kommer att klara sig.
De arbetar mitt i natten och samlar in prover medan växterna vilar.
Tanken är att ta de helt exponerade grenarna
som solen lyser upp dagtid.
Så han måste klättra väldigt högt
för att komma åt de stora grenarna vi ska ta prover på. Det är ett äventyr.
Julia undersöker egenskaper som kärlstorlek.
Det avslöjar hur varje träd reagerar på våtare eller torrare förhållanden.
Thiago använder den senaste tekniken för att kartlägga helheten.
Det som fascinerar mig med växter är hur de fungerar,
hela mekanismen som upprätthåller ekosystemet.
Medan djuren för det mesta bara är skådespelare
är det växterna som faktiskt skapar scenen.
För första gången visar Thiago scenen för resten av världen.
Han använder LiDAR för att skapa en 360 graders bild i 3D.
Jag gillar växter utrustade med teknik.
Det här är en laserskanner.
Den skickar en laserstråle i en kägla
runt det roterande huvudet.
Tanken är att flyga över med drönaren och få en 3D-modell från trädkronorna.
En sak vi förväntar oss att kunna skapa, är en virtuell miljö
där vem som helst kan gå in i skogen och se hur vattennivån kan stiga.
Och man kan nästan fysiskt uppleva
vad det innebär när tio meter vatten översvämmar en skog.
TIAGOS LIDARDATA FRÅN LAND
Thiagos och Julias upptäckter kommer att ge en glimt av framtiden.
De kan förutspå vilka träd som kanske inte överlever
och vad det innebär för djuren som är beroende av dem.
Jag vill förstå tillräckligt av systemet
för att kunna förbereda oss så gott vi kan.
Och se till att vi inte förlorar
allt som skogarna har att erbjuda.
Det är inte bara djuren som är beroende av skogarna
utan även Amazonas 40 miljoner människor.
Majoriteten av befolkningen bor precis vid floden.
De är beroende av floderna för transport.
De är beroende av skogen för fisk.
De är beroende av den för själva timret.
Så alla är beroende av Amazonas för att överleva.
Och människorna som bor mitt i den är de som kan skydda den.
Floden är vårt levebröd.
Jag tror att om vi inte haft floden
hade en stor del av mänskligheten inte funnits.
Kampen för att rädda flodekonomin får ett annat team utforskare
att ta sig långt in på Juruá, en biflod till Amazonfloden
för att arbeta tillsammans med lokala samhällen.
Vi ser förhållandet som ett komplement inom systemet
för folk bor inte bara i skogen, de är en del av den.
Det slutgiltiga målet med vårt projekt
är att försöka förstå hur vi kan anpassa
skyddet av biologisk mångfald till människors välbefinnande.
Teamet samarbetar med lokalborna för att skydda arrausköldpaddan...
och öka antalet arapaimafiskar,
som i trakten kallas "pirarucu".
Båda är viktiga för en tryggad livsmedelsförsörjning här
men har även ett högt kommersiellt värde.
Okontrollerad exploatering av denna resurs minskade beståndet avsevärt.
För mig är arapaiman en superstjärna i Amazonfloden.
Den är större än jag. Den väger mer än jag.
Det är världens största sötvattensfisk.
Men i slutet av 90-talet var den nästan utrotad.
Så forskare och lokala fiskare gick samman
för att skapa en hållbar fiskeplan baserad på ett kvotsystem.
Skyddet av vattenmiljöer där man skyddar arapaiman
är som att ha ett bankkonto.
João och teamet har hjälpt till att implementera planen
här i Juruá i 15 år.
Om det inte varit för dem, kanske vi inte hade varit där vi är nu.
Det är en otrolig framgångssaga.
Beståndet av arapaima har ökat med 600 procent.
Vi brukar kalla arapaiman för "förändringens fisk"
för den har lett till flera sociala och ekonomiska förändringar.
Nu tar de framgången ett steg längre.
Att använda GPS-sändare på arapaiman
är en utmaning, för det har aldrig gjorts förut.
Det var möjligt bara för att vi samarbetade med lokala fiskare.
De har lång erfarenhet av att interagera med arten.
De är fundamentala i processen att förstå
var på fisken man bäst placerar sändaren.
Om det fungerar, kan realtidsdata leda till ett ännu bättre skydd
och i slutändan mer fisk.
Om vi ökar vår tillåtna kvot
får varje arapaimahandlare en större inkomst.
Längre ner på Juruá-floden
slår sig João och Andressa ihop med andra lokalbor
i sin kamp för att skydda en av Amazonas ikoniska arter.
Vi bevakar stranden på natten med ficklampor och gevär.
Jag gör sex timmar och min son gör sex timmar.
Om vi inte är där och vaktar kommer tjuvjägarna.
Varje år kommer sköldpaddshonorna till stranden för att häcka.
De försätter sig i trans medan de lägger äggen, vilket gör alla
även mamman, sårbara.
Trots dess skyddade status
är sköldpaddan och dess ägg en eftertraktad delikatess.
För en stor sköldpadda i Carauari tar man 400-500 reais.
De kommer att bevaka mig här i Tabuleiro do Manariã i 3-5 dagar.
Tjuvjägarna är obevekliga
och förstör 99 procent av bona på obevakade stränder.
Nästan alla sköldpaddor som lägger ägg
på oskyddade stränder får sina bon angripna av människor.
I nästan 30 år har Bomba och hans familj
bott mittemot sköldpaddsstranden "tabuleiro" som de skyddar.
Vi vet att om vi inte genomförde den här typen av bevakning
skulle tonåringarna som växer upp nu inte få se nåt av det här.
Bomba var en av de första strandvakterna
och idag är han en stark representant
för alla strandskyddare.
Det som motiverar mig att fortsätta är att se pappa ta hand om dem varje år.
Han inspirerar mig.
Han och João Pedro jobbar på natten.
När klockan är sex på morgonen, ibland sju
åker jag och tittar på stranden.
Chica upptäcker att deras hårda arbete lönar sig.
På skyddade stränder minskar tjuvjakten till bara två procent.
Det är min största glädje. Antalet har ökat mycket.
- Hej. Allt väl? - Hej. Ja, och själv?
Men i motsats till fiskarna tjänar inte strandvakterna på det de skyddar.
För att hålla programmet vid liv behöver de hjälp.
Ett problem med att skydda stränderna
är att vi inte har lyckats ordna en bra lön åt strandvakterna.
Deras betalning är en månatlig matkorg
och bara under månaderna de arbetar, från häckning till kläckning.
Om man tänker efter är det här nåt som
inte ens räcker till att köpa skor, än mindre till att ha ett hem.
De är helt beroende av insamlingar.
Ett av våra mål är att samla in resurser
som gör att strandskyddsprogrammet kan fortsätta på obestämd tid.
Om vi lämnar den här platsen kommer tjuvjägarna att förstöra allt...
så vi kämpar för den.
Kampen för ett friskt Amazonas påverkar oss alla.
Skogarna här lagrar så mycket kol
att de hjälper till att skydda hela planeten.
Varje skog, varje träd spelar en roll.
För de avlägsnar koldioxid från atmosfären.
Angelo Bernardino vill veta hur mycket.
Han beger sig till flodmynningen
där vattnet som började i glaciärerna rinner ut i Atlanten
i en takt av 84 olympiska simbassänger varje sekund.
Det här borde bli fantastiskt.
Här lever en kustskog olik allt de tidigare sett.
Det är en blandad mangroveskog.
Det ska bli kul att se vad som händer där inne. Då går vi.
Angelo studerar Amazonas mangroveskog för första gången.
Mangroveskogen här i Brasilien är en ikonisk plats.
Den är viktig för att skydda kusten och som ett livsuppehållande system.
De flesta mangroveträd växer i salt eller bräckt vatten. Inte de här.
Vi är vid havet och mäter salthalten.
Salthalten är noll. Det är sötvatten.
Mangroveträden måste anpassa sig.
Det här kan vara en unik skog vid Amazonas kust.
Vi har aldrig sett det här.
Så där ja.
De tar prover för att ta reda på hur mycket kol som lagras här.
Vad tror du?
Det är nog 400 års sedimentavlagringar.
Sjyst.
Det är viktigt att vrida hela tiden.
Då får man förhoppningsvis upp markprovet.
Titta, vad fint. Vi grejade det. Vi har vår tvåmeterskärna.
Men det otroliga är hur mycket kol
vi fortfarande kan se på två meters djup.
Man kan till och med se blad som är tusentals år
och som har bevarats i jorden.
Amazonas regnskogar binder 120 miljarder ton kol.
Det visar sig att mangroveträden innehåller ännu mer.
Amazonas mangroveskogar binder 3-4 gånger mer kol
än samma areal i Amazonas höglänta skogar.
Vi kan använda mangroveträdens naturliga funktion
för att mildra klimatförändringarna.
De upprätthåller liv bara genom att finnas där och bevaras.
Amazonflodens globala påverkan slutar inte här.
Det gör inte själva floden heller.
Plymen av sötvatten och sediment som rinner från Amazonfloden ut i havet
når ända till Karibiska öarna.
Man kan hitta Amazonflodens sötvatten så långt norrut som Puerto Rico.
Allt detta sötvatten innehåller näringsämnen
vars påverkan på det marina ekosystemet maninteförstår helt än.
Vi är nu vid Tobago i östra Karibiska havet.
Tom och Angelo går samman för att se det med egna ögon.
Är ni beredda?
Mycket av det marina livet vi ser här
kan vara beroende av födan som Amazonflodens utflöde för med sig.
Det innebär ett helt annat marint ekosystem.
Här finns rev som domineras av svampdjur.
Till och med blå svampdjur. Det har jag aldrig sett förr.
Svampdjuren ansvarar faktiskt för att ta de rikedomar
som Amazonfloden ger Karibien, och förvandla dem till ämnen
som alla andra arter i näringskedjan också kan komma åt.
Vi skrapar bara på ytan när det gäller att förstå
ytterområdena av Amazonflodens utflöde.
När det gäller Amazonfloden är en sak tydlig.
Allt är sammankopplat, från svampdjuren i Karibien,
hela vägen tillbaka till dess isiga ursprung i Anderna.
Det är bra.
Okej, vi har fått el. Batteriet laddas. Bra jobbat.
Den här väderstationen är den högst belägna i Peru
och i de tropiska Anderna.
Den kommer att förbättra klimatprognoserna i framtiden.
Vi befinner oss i ett läge där vi vet att besluten vi tar
de kommande tio åren eller så kommer att avgöra hur jorden ser ut
i tusentals år framöver.
Det vi gör de närmaste åren betyder mycket.
Så att alla kan fortsätta njuta av den vackra
underbara platsen som är vårt hem - vår planet.
Ruths kameror har avslöjat ett beteende hos glasögonbjörnen
som aldrig hade dokumenterats.
Angelo och Thiago kartlägger mer av Amazonas våtmarker
och ska utöka mangroveskogarna med 20 procent.
Fernando har förhandlat fram banbrytande internationella avtal
för att skydda floddelfinerna.
Ett, två, tre. Floddelfiner!
João och Andressas team har hjälpt invånarna att skydda 200 sjöar
och 23 stränder samt utbildat 77 strandvakter.
Bomba med familj har räddat över en miljon sköldpaddor.
Lösningen på hur man bevarar Amazonas
och bäst använder dess naturresurser finns här
bland de här människorna, på de här platserna.
Vi ska inte ta hit nåt, vi ska skapa det här.
Dokumentären speglar National Geographics arbete
och Rolex Amazon Expedition.
Det handlar inte bara om vetenskap. Det handlar även om lösningar
och att jobba med de lokala samhällena, och även om hoppfullhet.
Översättning: Caroline Markström