OBCHOD SE VŠÍ POČESTNOSTÍ
- Doliju vám. - To je od vás milé.
Má moc krásnou barvu.
Mí rodiče ve Státech ho pili často.
Má krásné aroma, tak si ho čas od času dávám.
No jo, jste ze Států.
Ano.
Díky vám můžeme ochutnat víno.
Čong-suk, co tam děláš?
Pojď za námi.
Dobře.
Je tu víc jídla, než jsem čekala.
- Kdyby došlo, ogriluju maso. - Dobře.
- Sedni si sem. - Děkuju.
- Dáte si taky víno? - Dobře.
Na rozdíl od nás má Čong-suk plnou sklenku.
Přeteče.
To je láska, ne víno.
To jim přeju.
Takové hrdličky.
Pane Čchoii, pronesete přípitek, než si ťukneme?
Na to jsem moc stydlivý. Ani nápad.
Jste hvězdou dne. Proneste pár slov, prosím.
Potlesk.
Do toho.
No dobře.
Ach jo.
Rád bych poděkoval
mnoha ctihodným hostům, kteří k nám přišli,
ačkoli mají spoustu práce, aby oslavili moje propuštění z nemocnice.
Moc děkuji.
- Tak jo. - Bože.
Jedno staré…
přísloví říká…
„Když přijdeš o peníze, ztratíš špetku.
Když přijdeš o čest, ztratíš půlku.
Ale když přijdeš o zdraví, ztratíš všechno.“
Proto by zdraví
mělo být vždy na prvním místě.
Byl bych moc rád, kdybyste si to pamatovali.
Na zdraví.
- Dále je důležité… - To stačí.
Na zdraví.
- Na zdraví. - Na zdraví, Čong-suk.
Proč jsi mě přerušila?
Zrovna mi to začalo jít.
Chladne jídlo.
Všichni tvé důležité poselství chápou.
„Důležité“?
- „Důležité“. - Že jo?
Je výborné. Najezte se, prosím.
- Nate. - Dobře.
Jong-bok, jsi skvělá hospodyně.
Paní O, ty talíře jsou moc krásné.
Opravdu?
Všechny jsou moc krásné.
No páni.
Opravdu. Takhle vypadá krásně.
Je milejší, než jsem čekala.
- Co prosím? - Detektiv Kim To-hjon.
Myslela jsem, že je zamlklý.
Ale po dnešku mi přijde laskavý a srdečný.
Vypadalo to, že jste si ho oblíbila.
Možná proto, že je to Čong-sučin přítel? Mám měkké srdce.
Nejradši bych si s ním dál povídala.
Odnesu tohle dětem.
- Dobře. - Dobře.
Ahoj.
- To jste nemusel. - Už jsem skoro hotov.
- Není vám nic? - Ale ne.
Proboha. Měl jste být opatrný.
Počkejte, prosím.
Nic mi není.
Určitě to bolí.
Je to hlubší, než se zdá.
Proč jste mě neposlechl, že to máte nechat?
Omlouvám se.
Vypadáte jako máma, co spílá synovi.
Promiňte. Polekalo mě to.
Nespílám vám, jen vás lituju.
Tahle rána…
Pane, nechcete jít k nám?
Min-ho, je pozdě. Možná příště.
Ne.
Tak si příště něco zahrajeme všichni tři.
Jo, to zní dobře.
Co budeme dělat?
Tak jo. To uděláme.
Slibujete?
Slibuju.
Tak běž, je zima.
Zavolám vám. Nashle.
Nashle.
Ahoj!
Nashle, pane.
Ahoj.
Haló?
Čong-suk, to jsem já.
Ano, paní O?
Říkalas, že potřebuješ foťák na vyfocení produktů.
Našla jsem ho, tak si s tím nelam hlavu.
Děkuju, paní O.
Dobře. Ahoj zítra.
Paní O.
Ano? Copak je?
No… nemáte náhodou…
Ale nic. Nashle zítra.
Cože?
Ahoj zítra.
Jsem rád, že jsme pachatelku chytili,
ale vy asi jste dost zklamaný.
Vaše pátrání po biologických rodičích
je opět na začátku.
Začnu od nuly.
Děkuju, že jste mi pomohl.
Ale prosím vás.
Kdybyste něco potřeboval, řekněte.
Dobře.
Co to děláte?
Nevidíte? Pijeme kávu.
Proč jste tady tak brzo ráno?
- Pojďme dovnitř. - Ano, pane.
Kapitáne!
Dřív jste ráno pil kávu se mnou! Ježíši, ta je horká!
Co to děláš?
Že by byl rozbitý?
Nic nevidím.
Sundej krytku.
Aha.
- Už vidíš? - Ano, vidím dobře.
To je hrozný.
Nic o foťácích nevíš, ale budeš fotit produkty?
Mám ti pomoct?
Ani nápad.
Na tvých fotkách vypadám vždycky otřesně.
Žena nikdy nebude spokojená s tím, jak ji muž vyfotí.
Ach jo.
No jo. Te-gun umí fotit dobře.
Studoval to na vysoké.
No páni, opravdu?
Ano. Sice školu nedodělal,
ale studoval fotografování.
Určitě je lepší než my.
- Ty jo. - Super.
Běž domů. Musím napřed zaskočit k sobě.
Tak jo.
Co si to tam šeptáte?
Taky mě to zajímá.
Jenom jsem mu děkovala,
že vyfotil ty produkty.
Aha.
- Ano. - Opravdu?
Te-gune, dneska jsi nám hodně pomohl.
Děkujeme.
Děkujeme, Te-gune.
Ne, to nic nebylo.
Tady máte.
- To jsou ty filmy. - Dobře.
Mám na večer plány.
Už půjdu.
- Měl sis dát víc. - Není třeba.
Děkujeme.
- Měj se. - Ahoj.
Taky už půjdu, musím zpátky do salonu.
- Dobře. Ahoj. Taky bych měla jít. - Měj se.
- Dobrá práce, Ču-ri. - Dobře.
Takže musíme fotky vyvolat a odnést je do kopírovacího centra?
Ano. Cestou domů odnesu filmy do fotostudia
a zítra je vyzvednu.
Nezajdeme pro ně zítra spolu?
Stejně jsem korekturu popisků chtěla dodělat dneska.
- Necháme je vytisknout spolu s fotkami. - Dobře, to by šlo.
Tak jo.
Co se dneska pořád tak vrtíš?
- Něco na tebe leze? - Podržím ji.
Ani ses kvůli ní nenajedla.
Ahoj, Un-dži.
Pojď, budeme si hrát.
Hraj si se mnou, ať se maminka může najíst.
Ty jsi ale miláček.
- Už dřív mě napadlo… - Zatleskej.
…že to s dětmi moc umíte.
- Opravdu? - Ano.
Opravdu.
- Líbím se ti? - No vážně.
- To je ono. - Obvykle k cizím lidem nechce.
To nic. Já tě pohlídám.
Máma se potřebuje najíst.
Kdo je to?
To jsem já, Te-gune.
Ču-ri.
Ty jo, ani jsem tě nepoznal, vypadáš úplně jinak.
Změnila jsem styl, aby mě nikdo nepoznal.
Když si vyžehlím vlasy a nosím prosté oblečení, nikdo mě nepozná.
Moc ti to takhle sluší.
Komplimenty mi můžeš skládat i uvnitř.
Dobře.
- Pojďme. - Jo. Pojď dál.
Ty jo.
Věděla jsem, že je paní Hoová bohatá,
ale tohle je fakt něco.
Co je to?
Všiml jsem si, jak ti minule chutnalo víno.
Vzal jsem whisky, co si máma schovává.
Napřed se tu napijeme
a já ti pak ukážu svůj pokoj.
Takže nás chceš napřed dostat do nálady.
Dobře.
Posaď se, prosím.
Přijdu ti sexy? Vážně?
Ano.
Chlapi jsou sexy, když se na něco soustředí.
Focení tě asi moc baví.
Dřív jsem to miloval.
Proto jsem ho studoval na vysoké.
Tak proč jsi skončil?
Naši byli proti.
Prý je to ostuda a ani si tím nevydělám.
- Stejně to byla podřadná škola. - Tak se ta škola jmenovala? Podřadná?
Ne. Univerzita Kumsin.
Tak proč říkáš, že je podřadná?
No…
sestry i všichni příbuzní chodili na prestižní školy.
Jsem zvyklý, že na mě každý shlíží spatra a říká, že je moje škola podřadná.
Proč na tebe shlíží spatra?
Vždyť je to působivý!
Působivý?
Jo!
Možná to říkám, protože já na vysokou nechodila,
ale přijde mi neskutečný už jen to, žes chodil na vysokou.
Je super, že jsi dobrý fotograf.
Jsi úžasnej.
Co je?
To brečíš?
Ne.
To mi ještě nikdy nikdo neřekl.
Celý život přemýšlím, proč jsem tak ubohý.
Ale někomu jinému…
přijdu cool.
Jsem za to moc vděčný.
Ale taky je mi smutno.
Neplakej.
Moc děkuju.
Nebreč. Jsi hrozný uplakánek.
Tohle ty děláš furt.
No…
Brečíš, a když tě utěšuju, políbíš mě.
Stejně jako posledně.
Ne, teď je to jiné.
Dneska se nenechám vést.
Seď. Já tě odnesu.
Ježíši.
Jsi blázen.
Co to děláte?
Musíš se ptát? Není to jasné?
Co tu děláš? Nemělas jet do Číny?
To je teď jedno.
Vy malí spratci!
Om Te-gune! Okamžitě stůj!
Grázle jeden!
Stůj, ty grázle!
Spratku! Stůj!
Ale ne!
Mami, vyslechni mě!
- Stůj! - Drž se!
Grázle! Mám tě!
Spratci jedni!
Chceš si promluvit se mnou. Proč je tu i Ču-ri?
Přejdu k věci.
Rozejděte se.
Mami.
Je tohle…
NÁJEMNÍ SMLOUVA
To je nájemní smlouva.
Ano.
Jestli se nerozejdete, hned tě vystěhuju.
To si děláte srandu?
Srandu? V čem?
Svedla jsi mi syna.
Tohle ti přijde vtipné?
Můžete na mě být naštvaná,
ale tady jde o moje živobytí.
Jak se opovažuješ mě propalovat pohledem a odmlouvat?
To máš z těch seriálů.
- Mlč, ty syčáku! - Ne!
Pořád vyhrožuješ, že mě vydědíš.
Nepředstírej, že mě máš ráda.
Ty malej…
Zašels moc daleko!
Proč sis vybral zrovna…
Myslím to vážně!
Ke mně se chovej, jak chceš, ale Ču-ri urážet nebudeš!
To na mě křičíš?
To jsi tolik zamilovaný do téhle nány s dítětem?
Není to nána.
Tys mě nikdy v životě nepochválila.
Ona mi řekla, že jsem dost dobrý a že jsem cool.
Uznává mě takového, jaký jsem.
Když jsem s Ču-ri, zvládnu cokoliv.
Chci se stát lepším člověkem, protože ve mě věří!
Proto…
Ču-ri.
Neopouštěj mě.
Miluju tě.
Já tebe taky.
Taky tě miluju.
Nebreč.
No vážně, proč zase brečíš?
Ty jeden uplakánku.
- Hlupáčku. - Na to se nedá dívat.
Proboha.
Dopadly líp, než jsem čekala.
Vážně je to expert.
Popravdě jsem byla trochu nervózní, protože se u toho tak ošíval.
Já vlastně taky.
Mám hlad.
Nezajdeme si napřed na jídlo?
Dobře.
Detektive.
Pracujete?
Ano, zrovna jsem něco dodělal.
Je poledne. Nepřidáte se k nám?
Jdeme se najíst.
Tak tedy půjdeme?
Pojďme.
- Prosím. - Děkujeme.
Tady máte.
- Děkuju. - Dobrou chuť.
Pepřem nešetříte.
Mám pepř ráda.
Detektive, máte to podobně.
Ano.
Nosím si vlastní, protože je mi restaurací líto.
No teda, já dělám totéž.
Ostatní mi říkají, že když použiju moc pepře,
ani tu polévku neucítím.
- Ale on tu chuť zvýrazní. - Přesně.
Co je? Přijde ti divné, že si dávám tolik pepře?
Ne.
Ráda vás vidím jíst s chutí.
Snídal jste něco?
Ne, já obvykle nesnídám.
Rodiče máte v zahraničí.
Vařit jenom pro sebe je otrava.
Žijete kousek ode mě.
Když se vám nebude chtít vařit, přijďte.
Není zdravé jíst pořád v restauracích.
Dobře, někdy přijdu.
Ne, děkuju. Dejte si vy.
Mimochodem…
říkal jste, že jste paní O vyloučil už na začátku.
Můžu se zeptat proč?
Co?
Jen mě to tak napadlo, když jsem vás viděla
trávit s paní O čas.
Časově to neodpovídá.
Paní O Kum-hui se vdala a přistěhovala s manželem do Kumdže
před 20 lety.
Předtím s Kumdže nijak spojená nebyla.
Aha.
A navíc jsem viděl, že se před mnoha lety
léčila s neplodností na místní klinice.
Ale bylo by to hezké.
Co?
Kdybych matku někdy našel,
chtěl bych, aby byla tak laskavá a veselá jako paní O.
Víte…
Musím vám něco říct.
- Jsi doma. - Ano.
Jsi nějaký zničený.
No jo.
Te-gun nepřišel do práce, má něco naléhavého.
Jsem po celém dni práce vyčerpaný.
Vážně? Co s ním je?
Ale to je jedno. Hlavu vzhůru.
Za chvíli tu bude tvé oblíbené jídlo, smažené kuře.
Smažené kuře?
Dneska dávají poslední díl Žárlivosti, pustíme si ho u jídla.
No jo, to je dneska.
Kolik je? Brzy to začne.
Čchoi Su-džong a Čchoi Čin-sil.
Budou pár jako my, viď?
Určitě se rozejdou.
- Co? To nejde. - Uvidíme.
To bude to smažené kuře. Dojdu tam.
Smažené kuře je tu,
chutné smažené kuře je konečně tu…
Zlato.
Asi máme problém.
Co je? Je s tím kuřetem něco?
Ne, o to kuře nejde.
Kum-hui.
Co? Ču-ri, co to…
Dobrý den.
Dobrý večer.
No…
Takže vy dva spolu chodíte
a paní Hoová vás přistihla při muchlování.
Chápu, proč je naštvaná,
ale neměla vás hned vyhodit.
Myslel jsem, že nás chce jen vystrašit.
Ale myslela to vážně.
U Čong-suk často přespává její matka.
Mohla bych prosím bydlet tady, než si najdu nový byt?
Samozřejmě…
No já nevím.
Co?
Paní Hoová je proti vašemu vztahu.
Jestli zjistí, že tu bydlíš, budu v pěkný bryndě.
Pane Čchoii, to je od vás bezcitné.
- Vyberte si. Já, nebo ona? - Ale prosím tě. Prožili jsme toho tolik.
Ale volím paní Hoovou.
Prosím, pomozte nám. Aspoň na pár dní.
Zkusím mámu přesvědčit.
Zlato.
Ach jo.
Vyrobila jsem to sama. Není to nic velkého.
To je myška? Je roztomilá.
Je to králík.
Je to moje značka.
Spousta lidí si ho plete s myší.
Sněz i ančovičky.
Mami, sejdeme se večer s tím policistou?
Ano.
Ale musím se ho ještě zeptat.
Nevím, jestli je v pořádku.
Proč? Stalo se mu něco?
Ne.
Min-ho, sbalil sis modelínu do školy?
Ano.
Dneska udělám kočku.
Co asi bude dělat Tong-u?
Tohle mě fakt štve.
Hej, už jsi skončil?
Jsi tam už 20 minut. Kdy vylezeš?
Promiňte. Ráno mi to dost trvá.
Já si snad podělám kalhoty. To ne.
To je k zbláznění.
Zlato, použij koupelnu v patře.
Vím, že je koupelna i v patře. Ale celý život chodím na tenhle záchod.
Můj zadek změnu nesnese.
Ty jsi ale hérečka.
- Už to neudržím. - Co?
Už můžete.
Co? Ty sis tam četl časopis?
Ano. Každé ráno na záchodě čtu o světovém dění.
Není ti osm? Co jsi to za dítě?
Podle toho smradu nemáte na povídání čas.
Tak už běžte.
Asi to vylezlo.
Zlato, přines mi prosím čisté prádlo.
- Tong-u, pojď se nasnídat. - Dobře.
Dej si.
Ne, pane. Jako neplatič nemůžu být tak nestydatý.
Dejte si vy.
Kde ses naučil slovo „neplatič“?
Tos to vážně snědl?
Měl pět ze sedmi kuliček!
To si nemůžu dát ani dvě?
Omlouvám se, není k dětem ohleduplný.
To nevadí. Tong-u toho snědl spoustu.
- Jestli jsi dojedl, sbal si aktovku. - Tak jo.
- Děkuju za jídlo. - Nemáš zač.
Taky půjdu!
Masové kuličky…
Už musím jít.
Potřebuju najít nové prostory pro salon.
To je určitě těžké.
Nech to, Ču-ri. Udělám to, běž už.
Děkuju.
To je ale nádobí.
Hezké. Jak jste to věděl?
Detektive Kime, nechcete kukuřici?
Co to děláte?
Jak se opovažujete kapitána ignorovat? O čem to přemýšlíte?
Promiňte, kapitáne.
Mohl bych dnes skončit dřív? Potřebuji si něco ověřit.
Jistě, jen běžte.
Dáte si černý čaj?
Ano.
Na co jste se to chtěl zeptat?
Jde o Čong-suk?
Ne, o ni nejde.
Asi bych vám to měl ukázat.
Co je to?
Tohle…
Proč máte…
To jsem měl na sobě, když mě adoptovali.
Je na tom…
stejná výšivka jako na tom kapesníčku, co jste mi dala.
Rád bych vás požádal o vysvětlení.
No…
Já nevím.
- Co? - Nevím.
Detektive, já…
Každopádně…
Nevím, koho hledáte, ale nemůžu vám pomoct.
Nashle.
Počkejte, prosím.
Jsem doma, zlato!
Jsi doma dřív, než jsem čekala.
Jo.
Koupil jsem v řeznictví maso.
Na masové kuličky.
Tentokrát jich udělej hodně.
Nechci zas soupeřit s tím klukem.
Dobře.
A ještě něco.
Na.
Co je to?
Otevři to.
K výročí svatby jsem ti koupil šálu, ale pak jsem měl nehodu.
Tak jsem koupil novou.
Když jsme se seznámili, mělas šálu.
Bylas v ní moc elegantní a krásná.
Pomyslel jsem si, že si tuhle ženu vezmu a učiním ji šťastnou.
Co se tak tváříš? Nelíbí se ti?
Tak to není. Líbí se mi.
Co myslíš? Jak vypadá?
Bože, jsi tak krásná.
Vůbec ses nezměnila.
Vykládáš nesmysly.
Běž se umýt. Připravím večeři.
Dobře.
Ti dva dělají spoustu nepořádku,
ale dům je stejně bez poskvrnky.
Jak jsi věděl, že je snazší chytat šneky v noci?
Řekla mi to babička.
Jo! Mám dva.
Co vy, pane?
Já zatím žádného.
Pane, chytáte poprvé?
Ano, poprvé.
Vy jste je nechytal s rodiči, když jste byl malý?
Ne.
Min-ho, vyrostl ve Spojených státech.
Nauč ho to, ano?
Jo.
Koukejte, pane.
Jsou tu taková kluzká místa.
- Na těch jich najdete spoustu. - Dobře.
Tahle místa jsou totiž nedotčená.
- Třeba tady? - Jo.
Počkej.
Mám je, že jo?
Dejte je sem.
Tak takhle se to dělá.
Min-ho, baví mě to.
- Dáme si soutěž, kdo jich chytí víc? - Jo!
Nebudu vás šetřit jen proto, že chytáte poprvé.
Dobře. Připravit, pozor, teď.
Tady.
Tak jo, mám je.
Vidíš, kolik jich mám? Raz, dva, tři.
- Co? - Jo?
Chyť je.
Min-ho, tak už vylez.
Počkej. Chytím jich ještě pět.
Dnes jsem se s ní sešel.
S paní O?
Když ty dupačky uviděla, polekala se.
Řekla, že nic neví.
Vypadala, jako by to nechtěla přiznat.
Měl jste dneska zůstat doma.
Setkání s matkou jsem si představoval mnohokrát.
A ne vždy mě v mých představách uvítala.
Možná proto se teď…
cítím líp, než jsem čekal.
Pane, vyhrál jsem.
No nene.
- Určitě? - No jistě.
Ukaž.
- Co? - Podívejte.
Ty jo, chytils jich spoustu.
Kolik jich máš? Jeden, dva, tři, čtyři, pět, šest…
Mami.
Uvař prosím zítra sudžebi ze šneků, co jsme dneska chytili.
Dobře.
Hezky se vyspinkej.
Tak jo. Dobrou, mami.
Dobrou.
Haló?
Ahoj, Ču-ri.
Ano. Brožurka bude hotova zítra kolem jedenácté dopoledne.
Sejdeme se v copy centru.
Dobře. Vyřídím to Kum-hui.
Měj se.
Máme se sejít v copy centru v 11.
Vážně musím taky?
Vždyť tys odvedla nejvíc práce.
Jo. Vždyť ses na to tolik těšila.
Není ti dobře?
- Udělej „á“. - Tak to není.
Jen jsem se ptala.
Uživit se není jednoduché.
Všichni tvrdě pracujete a moc neodpočíváte.
- Kdes tyhle řeči vzal? - V zářijovém číslu Života manželky.
Jen si dej.
Taky se nadřeš při čtení všech těch časopisů.
- Chutná ti? - Dej si.
COPY CENTRUM
- Holky! - Ahoj.
Vítejte.
- Tady jste. - Jo.
Brožurka vypadá skvěle.
Je úžasná.
Jestli ji někdo odhodí na ulici, naštvu se.
Měly bychom zdůraznit, že je na poslední stránce kupon.
Co kdybychom je rozdávaly po dvojicích?
Můžeme jít spolu. A druhý tým budou paní O s Čong-suk.
Nebude to rychlejší, když půjdeme zvlášť?
Asi jo.
Co myslíš, manažerko pobočky?
Dobrá. Rozdělíme se a pak budeme v kanceláři přijímat hovory.
- Dobře. - Hodně štěstí!
- Vezmu si to. Pojďme. - Ty jo.
- Mějte se! - Ahoj.
SEZNAM REZERVACÍ VIBRÁTOR 1, GEL 1, KONDOM 1
Ta brožurka je zázračná.
Viď, Kum-hui?
Co? Ano.
No že jo?
Hrozně by nám trvalo prodat to všechno osobně.
- Dobrá práce. - Ano.
Měly bychom si zajít na jídlo,
ale jdu hledat místo pro salon.
Já se musím postarat o děti.
Un-dži hlídají holky.
Až něco najdu, zajdeme na drink.
I s Te-gunem a detektivem.
Minule to bylo moc fajn.
Co ty na to?
Tak dobře.
Půjdeš taky, ne?
No jistě.
Paní O si detektiva moc oblíbila.
Viďte?
Jistě.
Všechny máte práci, že? Měly bychom jít.
- Dobře, už půjdu. - Ahoj.
- Mějte se. - Dobře.
Ověřte prosím alibi podezřelých.
Ano, pane.
Počkejte, prosím.
Chci se vás ještě jednou…
na něco zeptat.
Proč…
Proč jste mě opustila?
Nic za tím nehledejte.
Při randění jsem nebyla opatrná a omylem jsem otěhotněla.
Bála jsem se, co si pomyslí ostatní, a nechtěla převzít zodpovědnost.
Nejspíš jste čekal něco srdceryvného, ale bylo to takhle.
Takže…
se na to moc neupínejte
a pohněte se v životě dál.
Chci žít poklidně,
stejně jako doposud.
Dobře.
Naprosto tomu rozumím.
Jsem doma.
Kum-hui.
Ahoj.
Nad čím tak přemýšlíš?
Ale to nic.
Mimochodem, Tong-u usnul u filmu s mým manželem,
tak jsem ho uložila.
Děkuju.
Vrátila ses nějak pozdě.
Nemůžu najít dobré místo.
Paní Hoová o mně řekla ostatním realitním agentům.
Ani mi nechtějí nic ukázat.
Možná se přestěhuju do Oksanu.
Určitě je to těžké.
Do Oksanu?
Ano.
Nechci začínat od nuly v jiném městě.
Usadit se tady bylo fakt těžké.
Opravdu?
Zákaznice mě chválily, že umím hezky stříhat,
ale když zjistily, že jsem svobodná matka, přestaly chodit.
Ukazovaly si na mě prstem. Bylo to vyčerpávající.
To muselo být těžké.
Vychovávat sama dítě určitě nebylo snadné.
To nebylo.
Když jsem otěhotněla…
Tong-uův otec se na mě vykašlal.
Rodiče byli proti tomu, abych si ho nechala.
Proto jsem se přestěhovala sem a usadila se tu.
Nic nebylo snadné.
Často jsem brečela.
Ale to se pak na mě lidi dívali spatra.
Proto jsem se začala víc smát.
Prostě jsem se smála a razila, že co na srdci, to na jazyku.
Litovalas někdy toho…
jak ses rozhodla?
Ne, nikdy.
Napřed jsem se smála, abych působila silně.
Ale díky Tong-uovi
jsem měla spoustu důvodů smát se doopravdy.
Mami.
- Jsi vzhůru? - Jo.
- Měls špatný sen? - Jo.
To nic. Půjdeme si lehnout spolu.
Prý ses s panem Čchoiem díval na film.
Na co jste koukali?
Proč…
Proč jste mě opustila?
Dobře.
Naprosto tomu rozumím.
To-hjone.
To-hjone!
Co se děje?
Celý hoříš.
Počkej chvilku.
Proč jsi mi nezavolal, že jsi nemocný?
Zlobíš se na někoho, kdo marodí?
Ne.
Je to těžké, co?
Brzo se uzdravím. Nemusíš si s tím lámat hlavu.
Nebudu.
Když jsi mi pověděl svůj příběh…
bolelo mě u srdce a bylo mi tě líto.
Jediný spolehlivý spojenec, který se nikdy nezmění.
Došlo mi, že ty ho nemáš.
Ale…
teď už tě vůbec nelituju.
Tím spojencem můžu být já.
Budu jím já.
Došly ti léky. Zaběhnu do lékárny.
Zkus se trochu prospat.
Tady máš ten formulář na objednávky.
Díky. Promiň, žes sem musela jít.
- To nevadí. - Musím si pospíšit.
Dobrý den.
Potřebujete něco?
Ano.
Myslím, že je to nemoc z únavy. Mohl byste mi dát něco na horečku?
Co? Nevypadáte nemocně.
Pro koho to je? Pro Min-ha?
Ne.
Je detektiv nemocný?
Ano.
Jak takový mladý chlap onemocněl?
Počkejte, prosím.
Počkej.
Paní O.
No…
Je to s ním vážné?
Už nemá horečku.
Všechno víš, viď?
Vím…
že mě nejspíš nenávidíš a přijdu ti chladnokrevná.
Nevím toho o vás dost, abych si tohle myslela.
Takže ne.
Zaskočilo mě to.
Stalo se to už dávno.
Chtěla jsem se ho zeptat, jaký prožil život.
Ale k čemu?
Nejlepší bude dál žít odděleně, jako doposud.
Vyrostl z něj čestný a vážený muž.
Vzpomínáte si, co udělala majitelka videopůjčovny?
Detektiv Kim…
po ní šel, protože si myslel, že je obětí toho případu.
Měl za to, že ho jako dítě unesli
a že ho rodiče zoufale hledají.
Mnoho let si myslel, že ho opustili.
Ale teď ho napadlo, že to tak možná není, a začal si dělat naděje.
To-hjon
vyrostl v čestného a váženého muže.
Ale spoustu let si moc přál poznat matku.
Nevím, co dělat.
Manžel o ničem neví.
Celý život žije v nevědomosti,
ale kdyby…
zjistil, že jsem před svatbou měla dítě, tak by…
Pane Čchoii, co to tam děláte?
Takže ty máš…
syna.
A je to ten detektiv.
Ano.
Zjistila jsem to teprve nedávno.
Omlouvám se.
Měla jsem ti o tom říct.
Proto jsi nechtěla dítě?
Kdykoli jsem…
cítila, jak upřímně mě miluješ…
lámalo mi to srdce.
Myslela jsem na to,
jak zrazeně si budeš připadat, až zjistíš pravdu.
Myslela jsem, že mě navždy opustíš.
Tušil jsem to.
Co?
Kde jsou ty kleště?
Kolem domu je pořád nějaká práce.
Možná bychom se měli přestěhovat. Co tady?
Co je to?
Co je to? Krabička na cukroví?
Myslím, že to bylo těsně po svatbě.
Mezi tvými věcmi
jsem našel dupačky a plyšáka.
Nepřikládal jsem tomu význam.
Nechtělas dítě, protože jsi chtěla žít jako moderní žena.
Ale kdykoli jsi viděla miminko,
vehnalo ti to do očí slzy.
Napadlo mě…
že to má asi nějaký důvod.
Tak…
Tak proč…
Proč jsem nic neřekl?
Není to jasný?
Přišlo mi, že o tom mluvit nechceš.
To mi stačilo.
Takže…
jestli váháš kvůli mně…
nemusíš.
Zlato.
Víš…
s tebou je můj život úplný.
Myslím to vážně.
Muselo být těžké to celé ty roky držet v sobě.
Neplakej.
No tak.
Brzo ti bude 60, ale pořád brečíš jako malá.
To nic.
Jsi v pořádku?
Je tohle…
Co tady děláte?
Chtěla bych ti něco říct.
Přijde mi…
že jsem ti neřekla, co jsem chtěla říct doopravdy.
Omlouvám se.
Za všechno může máma.
Moc se omlouvám.
Omlouvám se.
OBCHOD SE VŠÍ POČESTNOSTÍ
K To-hjonovi… Měl by nás často navštěvovat.
Měl by začít jíst mámina chutná jídla.
Nemáte moc času.
Je to příští týden.
Převelí vás do týmu nevyřešených případů.
Co tak najednou?
Už je to pár dní.
Paní Hoová chtěla, abych ho vyhodil z lékárny, ale hraju o čas.
Ukončím náš vztah.
Ale mám jednu podmínku.
Co to znamená?
Co budeme dělat?
Nevím,
kdy je budeme moct zase prodávat.
Překlad titulků: Pavlína Tajnerová