O AFACERE VIRTUOASĂ
- Dați-mi voie! - Mulțumesc!
Ce culoare frumoasă!
E preferatul părinților mei din SUA. Îl beau și eu uneori fiindcă e aromat.
- Am uitat că sunteți din Statele Unite. - Da.
Bem vin datorită dumneavoastră.
Jeong-suk, ce faci acolo? Vino încoace!
Bine.
Am pregătit prea multă mâncare.
- Mai avem niște fripturi. - Bine.
- Ia loc! - Mulțumesc!
- Vrei și tu vin? - Bine.
Paharul lui Jeong-suk e mai plin decât ale noastre.
Dă pe dinafară!
Fiindcă-i plin cu iubire, nu cu vin.
Bravo lor!
Doi porumbei!
Domnule Choi, țineți un discurs înainte să ciocnim?
- Sunt prea timid, nici vorbă! - Dar sunteți vedeta zilei. Spuneți ceva!
Aplauze!
Haideți!
Le mulțumesc
distinșilor oaspeți care au venit astăzi în vizită
ca să sărbătorească externarea mea în ciuda faptului că sunt ocupați.
Vă mulțumesc mult!
- Noroc! - Încă ceva!
Există o vorbă…
„Dacă pierzi bani, pierzi puțin.
Dacă-ți pierzi onoarea, pierzi jumătate.
Dacă-ți pierzi sănătatea, pierzi totul.”
Prin urmare, sănătatea e mai bună decât toate.
Să nu uitați, vă rog!
Noroc!
- Și încă ceva! - Gata. Noroc!
- Noroc! - Noroc, Jeong-suk!
De ce m-ai întrerupt? Abia începusem.
Se răcește mâncarea și toți au înțeles mesajul tău neprețuit.
Neprețuit?
- Exact. - Chiar așa?
Ce bun e! Vă rog, mâncați!
- Poftim! - Mersi!
Yeong-bok, ești o gospodină desăvârșită.
- Ce farfurii frumoase ai! - Serios?
Toate sunt foarte frumoase.
Ce frumoase sunt!
E foarte drăguț.
- Ce? - Inspectorul Kim Do-hyeon.
Credeam că e mai retras.
Din ce am văzut astăzi, mi se pare calm și bun la suflet.
Văd că-l placi foarte mult.
Oare fiindcă e cu Jeong-suk? Mi se înmoaie inima când îl văd.
Aș vorbi cu el întruna.
- Le duc astea copiilor. - Bine.
- Nu trebuia! - Aproape am terminat.
- V-ați rănit? - Vai!
Trebuia să aveți grijă. Stați puțin!
N-am nimic.
Probabil ustură. Tăietura e mai adâncă decât pare.
De ce nu le-ați lăsat acolo așa cum v-am spus?
Scuzați-mă!
Parcă ai fi o mamă care-și ceartă băiatul.
Scuzați-mă, dar m-am speriat.
Nu vă certam, ci îmi pare rău pentru ce ați pățit.
Ce tăietură!
Domnule, veniți cu noi acasă?
- Min-ho, e târziu. Poate data viitoare. - Ba nu e.
Atunci, ar trebui să ne jucăm împreună data viitoare.
E o idee bună. Ce o să facem?
Bine. S-a făcut.
- Promiteți? - Promit.
Fugi! S-a făcut frig.
- O să te sun. Pa! - Pa!
Pa!
Pa, domnule!
Pa!
- Alo? - Jeong-suk, eu sunt.
Da, doamnă Oh?
Tocmai am găsit aparatul foto. Avem cu ce să fotografiem produsele.
Mulțumesc, doamnă Oh!
Bine. Pe mâine!
- Auziți… - Da. Ce e?
Cumva…
Nu contează. Ne vedem mâine.
Ce voiai să-mi spui? Bine. Pe mâine!
Mă bucur că vinovata a fost arestată, dar cred că ești foarte dezamăgit.
Căutarea părinților tăi biologici nu s-a încheiat cum îți doreai.
O s-o iau de la capăt.
Vă mulțumesc pentru ajutor!
- Să-mi spui dacă ai nevoie de ceva. - Bine.
- Ce faceți? - Nu vezi? Bem cafeaua împreună.
Și de ce beți cafeaua împreună atât de devreme?
- Hai să intrăm! - Bine, domnule.
Șefule, înainte beai cafeaua cu mine! Ce fierbinte e!
Ce faci?
E stricat?
Nu văd nimic.
Scoate capacul obiectivului!
- Acum vezi? - Da. Văd foarte bine.
Ești culmea!
Abia știi cum să-l folosești și vrei să fotografiezi produsele?
- Ai nevoie de ajutor? - Nici vorbă!
Mereu sunt scundă și urâtă în pozele făcute de tine.
Niciun bărbat din lume nu-i în stare să facă poze frumoase femeilor.
Uitasem! Dae-geun se pricepe. A studiat arta fotografică.
Serios?
Da. A învățat tehnica fotografierii, deși n-a terminat facultatea.
Probabil e mai priceput decât noi.
- Vai! - Grozav!
Așteaptă-mă la tine. Trebuie să dau pe acasă mai întâi.
Ce tot șușotiți acolo? Sunt curioasă.
Îi mulțumeam pentru fotografii.
- Da. - Zău?
Dae-geun, ai muncit mult astăzi.
- Mulțumim! - Mulțumim, Dae-geun!
Pentru puțin!
Poftim!
- Astea sunt toate filmele. - Bine.
Am ceva de făcut diseară.
Trebuie să plec.
- Trebuia să mai mănânci puțin. - Mulțumim!
- Pa! - La revedere!
Și eu trebuie să mă întorc la coafor.
- Pa! Și noi ar trebui să plecăm. - Pa!
Ju-ri, bravo pentru azi!
Trebuie să developăm fotografiile și să le ducem la tipografie?
Da. O să duc filmele la atelierul foto și o să iau fotografiile mâine.
Mergem împreună mâine?
Aveam de gând să corectez descrierile astăzi.
- Hai să ducem totul la tipografie mâine! - Bine. E o idee bună.
Bine.
- De ce te agiți așa? Te doare ceva? - Hai la mine în brațe!
N-ai mâncat nimic tot ținând-o în brațe. Eun-ji, hai la mine!
Hai să ne jucăm! Las-o pe mama să mănânce.
Ce dulce ești!
- Mă tot gândesc de multă vreme… - Batem din picioare!
Ai fi o bonă minunată.
- Serios? - Da.
- Chiar ai fi. Serios! - Mă placi, da?
- Așa… - Refuză să stea cu alte persoane.
Gata. Am eu grijă de tine. Las-o pe mama ta să mănânce.
Cine ești?
Eu sunt, Dae-geun.
Ju-ri!
Nu te-am recunoscut. Ești de-a dreptul schimbată.
M-am coafat altfel ca să nu mă recunoască nimeni.
Par cu totul altcineva cu părul drept și îmbrăcată simplu.
- Îți stă foarte bine. - Poți să-mi faci complimente înăuntru.
Bine.
- Haide! - Intră, te rog!
Știam că doamna Heo e bogată, dar nici chiar așa.
Ce-i asta?
Am observat că la petrecere ți-a plăcut vinul
și am scos whiskyul mamei.
Te invit să bem ceva înainte să mergem în camera mea.
Vrei să creezi atmosferă înainte?
Bine.
Ia loc!
- Ți s-a părut că sunt sexy? Serios? - Da.
Bărbații sunt sexy când se concentrează asupra unui lucru.
- Cred că-ți place mult fotografia. - Îmi plăcea înainte.
- Asta am studiat la universitate. - Și de ce ai renunțat?
Părinții mei s-au opus.
Au zis că e o rușine și că n-o să fac niciun ban așa.
- Oricum universitatea era deplorabilă. - Așa se numește?
Nu. Se numește Geumshin.
Atunci de ce i-ai spus „deplorabilă”?
Toate surorile și rudele mele apropiate au studiat la universități prestigioase.
M-am obișnuit ca toată lumea să mă critice și să spună că a mea e deplorabilă.
De ce să te critice? E impresionant!
- Impresionant? - Da!
Poate cred asta fiindcă eu n-am ajuns la universitate.
Mi se pare incredibil chiar și simplul fapt că te-ai înscris.
E grozav că ești un fotograf bun.
E nemaipomenit!
- Plângi? - Nu.
E prima dată când mă laudă cineva.
Mereu m-am întrebat de ce sunt atât de jalnic.
Măcar există cineva…
care mă consideră nemaipomenit.
Îți sunt recunoscător,
dar sunt și trist.
Nu plânge!
Îți mulțumesc mult!
Nu mai plânge! Ești un mare plângăcios!
Ce șmecher ești!
Mereu te plângi și mă săruți când te consolez.
Așa ai făcut și data trecută.
Ba nu, acum e altfel.
Azi n-o să mă las condus.
Stai acolo. Vin eu la tine.
Ești nebun!
Ce faceți?
Mai întrebi? Nu se vede?
Ce cauți aici? N-ai mai plecat în China?
În China? Chiar nu contează.
Obraznicilor!
Eom Dae-geun, stai pe loc!
Obraznicule, nu te mișca!
Îți arăt eu, pramatie!
Mamă, ascultă-mă! Ține-te bine.
Pun eu mâna pe voi! Sunteți niște obraznici!
Trebuia să vorbești cu mine. Ce caută Ju-ri aici?
O să trec la subiect.
- Despărțiți-vă. - Mamă…
E cumva…
- E un contract de închiriere. - Da.
Despărțiți-vă sau te muți imediat!
- Exagerați. - Exagerez? Cum așa?
Ai îndrăznit să-mi seduci fiul și acum zici că exagerez?
N-aveți decât să vă supărați pe mine, dar îmi luați pâinea de la gură.
Cum îndrăznești să ridici tonul la mine?
- Te uiți la prea multe telenovele. - Taci, obraznicule!
Nu! Mă tot ameninți că mă dezmoștenești și acum îți pasă de mine?
Obraznicule!
Ai mers prea departe!
- Dintre toate femeile din lume… - Vorbesc serios!
Ia-te de mine cât vrei, dar nu te lua de Ju-ri!
Țipi la mine, băiete?
Ți-a luat mințile o destrăbălată cu un copil după ea?
Nu e destrăbălată!
Niciodată nu m-ai încurajat.
Ea mi-a dat curaj și mi-a zis că sunt nemaipomenit!
Mă place așa cum sunt. Simt că pot face orice alături de Ju-ri!
Vreau să fiu mai bun fiindcă ea crede în mine!
Așa că…
Ju-ri…
nu mă părăsi!
- Te iubesc! - Și eu.
Și eu te iubesc. Nu plânge!
Zău așa, de ce plângi din nou? Nu mai fi prostuț!
Aoleu, ce mi-a fost dat să văd!
Au ieșit mai bine decât mă așteptam.
Chiar se pricepe.
Sincer, mi-am făcut griji că s-a agitat prea mult cu ele.
Da, și eu.
Mi s-a făcut foame. Mâncăm înainte să mergem la tipografie?
Bine.
Domnule!
- Ai terminat programul? - Cu puțin înainte.
E ora prânzului. Vreți să mâncați cu noi? Tocmai voiam să luăm masa.
Bine. Mergem?
Haideți!
- Poftim! - Mulțumesc!
- Și aici. Poftă bună! - Mulțumesc!
- Ce mult piper puneți! - Îmi place foarte mult.
Și dumneavoastră vă place?
Da. Am piper la mine fiindcă mi-e rușine să folosesc prea mult.
Și eu fac la fel.
Mi s-a spus că n-o să simt gustul supei dacă presar atât de mult.
- Nu-i așa că amplifică gustul? - Exact!
Ce e? Ți se pare ciudat că am pus atâta piper?
Nu…
Mă bucur că mâncați cu poftă. Ați luat micul-dejun?
Nu. Sar peste el de obicei.
Sunteți departe de părinți. Cred că vă e greu să gătiți singur.
Locuiesc aproape de dumneavoastră.
Treceți pe la mine când n-aveți timp să gătiți.
Nu e sănătos să mâncați mereu în oraș.
Așa o să fac.
Mulțumesc, dar nu-i nevoie.
Apropo…
Mi-ai zis că ai exclus-o pe doamna Oh încă de la început.
- De ce? - Poftim?
Am văzut cum te comporți în compania ei
și eram curioasă.
Din cauza cronologiei evenimentelor.
Doamna Oh Geum-hui s-a căsătorit și s-a mutat aici acum 20 de ani.
Înainte nu avea nicio legătură cu Geumje.
Plus că, timp de mulți ani, a făcut tratamente pentru infertilitate.
Dar mi-ar fi plăcut.
Ce?
Dacă o să-mi găsesc mama vreodată,
mi-ar plăcea să fie blândă și veselă ca doamna Oh.
Știi…
Trebuie să-ți spun ceva.
- Ai ajuns. - Da.
- De ce ești atât de abătut? - Mai bine nu întreba.
Dae-geun n-a venit astăzi din cauza unei urgențe.
- Am muncit singur toată ziua. - Oare ce s-o fi întâmplat?
Haide, înveselește-te. Am comandat pui prăjit cum îți place ție.
Pui prăjit?
Azi e ultimul episod din Gelozie. Mâncăm și ne uităm la el.
Uitasem că e azi! Cât e ceasul? O să înceapă.
Choi Soo-jong și Choi Jin-sil!
- O să formeze un cuplu ca noi, nu? - Eu cred că se despart.
- Ce? Imposibil! - Mai vedem.
Cred că a venit comanda.
A venit puiul prăjit
E delicios și rumenit…
Draga mea…
avem o problemă.
- S-a întâmplat ceva cu puiul prăjit? - Nu-i vorba de pui.
- Geum-hui! - Ce? Ju-ri, ce cauți…
Bună seara!
Scuzați-ne, vă rog!
Deci sunteți împreună,
iar doamna Heo v-a prins în timp ce vă sărutați.
Înțeleg de ce s-a supărat, dar nu trebuia să vă dea afară.
Am crezut că vrea să ne sperie, dar a trecut la fapte imediat.
Bunica lui Min-ho e mai mereu acasă la Jeong-suk.
Pot să rămân aici până închiriez alt loc, vă rog?
- Sigur că da… - Nu știu ce să zic.
Doamna Heo se împotrivește relației.
Dacă află că locuiți aici, o să fie vai de pielea mea.
Domnule Choi, ce rece sunteți!
Mama sau eu?
Nu-mi vine să cred! Am trecut prin atâtea împreună.
- Totuși o aleg pe doamna Heo. - Vă rog, ajutați-ne doar câteva zile.
O să încerc să o conving pe mama.
Dragule!
E făcută de mine. Nu e mare lucru.
- E un șoricel? Ce drăguț! - E un iepure.
E semnătura mea.
Mulți îl confundă cu un șoricel.
Mănâncă și anșoa!
Mamă, ne întâlnim cu domnul polițist diseară?
Da, dar o să-l sun ca să confirm.
Nu știu dacă se simte bine.
De ce? A pățit ceva?
Nu…
- Min-ho, ți-ai pregătit plastilina? - Da.
O să fac o pisică azi.
Și Dong-u ce o să facă?
Ce nervi am!
N-ai terminat?
Au trecut peste 20 de minute. Când o să ieși?
Scuze! Durează mai mult de dimineață.
O să fac pe mine. Nu!
- Mă scoate din sărite. - Du-te la baia de la etaj!
Știu că avem baie și acolo, dar am folosit-o pe asta toată viața.
- O să mă irit la fund. - Exagerezi.
- Nu mai pot să mă țin! - Am terminat.
Ce? Ți-ai luat o revistă la baie?
Da. Asta e rutina mea de dimineață. Sunt la curent cu ce se întâmplă în lume.
Cum așa? Ai doar opt ani!
Mirosul ăsta-mi spune că n-aveți timp de vorbă. Intrați!
Până la urmă a ieșit…
Scumpo, adu-mi niște chiloți curați.
- Dong-u, hai la micul-dejun. - Bine.
Mănâncă-le tu!
Stăm aici gratuit. Mă întind doar cât mă ține plapuma.
Vă rog, mâncați!
Unde ai învățat expresia „mă întind cât mă ține plapuma”?
Cum ai putut să o mănânci?
El a mâncat cinci din șapte chifteluțe și eu n-am voie să mănânc două?
Îmi cer scuze! Nu știe cum să se poarte cu copiii.
Nu-i nimic. Dong-u chiar a mâncat multe.
- Fă-ți ghiozdanul, Dong-u! - Bine.
- Sărut-mâna pentru masă! - Sigur.
Plec și eu!
Chifteluțele mele!
O să plec și eu. Caut un spațiu pentru noul coafor.
Cred că ți-e greu.
- Lasă-le, Ju-ri. Poți să pleci. - Mulțumesc!
Ce murdare sunt toate!
Bravo! Cum ți-ai dat seama?
Inspectore Kim, vrei niște porumb?
Hei, ce crezi că faci?
Cum îndrăznești să-l ignori pe șeful? La ce te gândeai?
Scuzați-mă, domnule!
Pot să plec mai devreme? Vreau să verific ceva.
Sigur. Du-te.
Vă place ceaiul negru?
Ce doriți să mă întrebați? E vorba despre Jeong-suk?
Nu.
Cred că ar fi mai bine să vă arăt.
Ce e asta?
E…
De unde…
Eram îmbrăcat cu ea când am fost adoptat.
Pe hăinuță
am văzut aceeași broderie ca cea de pe batista de la dumneavoastră.
Voiam să vă întreb de ce.
Păi…
nu știu.
- Ce? - Nu știu.
Domnule inspector…
chiar nu…
Nu știu pe cine căutați și nu vă pot ajuta.
La revedere!
Stați puțin!
Iubito, m-am întors!
- Ai venit mai devreme. - Da.
Am adus carne de la măcelărie ca să-mi faci chifteluțe, da?
Să faci mai multe! Nu vreau să mă bat cu ăla mic pentru ele.
Bine.
Și ți-am luat ceva.
Poftim!
- Ce-i asta? - Deschide-o.
Eșarfa cumpărată în acea seară tragică ți-a adus doar suferință,
așa că ți-am luat alta.
Când te-am cunoscut, purtai eșarfă. Erai atât de elegantă și frumoasă!
Mi-am zis: „O să mă însor cu ea și o s-o fac fericită toată viața.”
Ce-i cu fața asta lungă? Nu-ți place?
Ba da, sigur că-mi place.
- Ce zici? Îmi stă bine? - Ești foarte frumoasă!
Ai rămas neschimbată.
Prostii! Spală-te! Mă apuc să pregătesc cina.
Bine.
Cred că băiețelul a făcut multă dezordine,
dar casa e curată lună.
Cine ți-a zis că noaptea se prind melcii-de-apă-dulce?
Bunica mea.
Da! Am prins doi.
- Și dumneavoastră, domnule? - N-am prins niciunul încă.
- E prima dată când prindeți melci? - Da.
Părinții nu v-au învățat?
- Nu. - Domnul a crescut în SUA, Min-ho.
- Poți să-l înveți tu, nu-i așa? - Da.
Uitați aici, domnule!
Căutați pietrele alunecoase.
- Astea ascund foarte mulți. - Bine.
Pentru că n-au fost atinse înainte.
- O piatră ca asta? - Da.
- I-am prins, nu? - Puneți-i aici!
Deci așa se face! Min-ho, e chiar distractiv.
- Ne luăm la întrecere? - E o idee bună.
Nu vă las să câștigați doar fiindcă sunteți începător.
Pe locuri, fii gata, start!
Uite-i!
I-am prins! Uite ce mulți am! Unu, doi, trei…
- Ce? - Uite-i!
Prinde-i!
Min-ho, hai odată!
Mai prind încă cinci și gata.
M-am întâlnit cu ea azi.
Cu doamna Oh?
S-a speriat când a văzut hăinuța. A zis că nu știe nimic.
Mi s-a părut că nu vrea să recunoască.
Trebuia să fi rămas acasă și să te fi odihnit.
Mi-am imaginat de sute de ori cum ar fi să-mi cunosc mama.
N-am fost primit cu căldură de fiecare dată.
Poate de aceea mă simt mai bine decât mă așteptam.
- Domnule, am câștigat. - Nu te cred!
- Ești sigur? - Normal.
Să vedem!
- Ce? - Uitați!
Ce mulți ai prins!
Câți ai aici? Unu, doi, trei, patru, cinci, șase…
Mamă, mâine te rog să faci sujebi cu melcii pe care i-am prins cu domnul.
Bine.
- Noapte bună, puiule! - Noapte bună, mami!
Alo?
Bună, Ju-ri!
Da, broșura o să fie gata mâine pe la ora 11:00.
Ne vedem la tipografie.
O să-i spun și lui Geum-hui. Bine!
Jeong-suk a zis că ne vedem la tipografie la 11:00.
- Chiar trebuie să merg și eu? - De ce nu? Tu ai contribuit cel mai mult.
Așa e. N-ai zis că mâine e o zi mare?
Nu te simți bine?
- Deschide gura! - Nu-i asta.
Întrebam și eu.
Cred că n-aveți timp nici să mâncați. Toți depuneți efort până la extenuare.
- De unde știi tu lucrurile astea? - Din revista Jubu Saeng-Hwal.
Mănâncă!
Și tu depui efort citind reviste.
- Îți place? - Mănâncă!
TIPOGRAFIE
- Fetelor! - Bună!
- Ce bine că ați ajuns! - Da.
Broșura e grozavă.
E incredibilă!
O să mă supăr dacă o văd aruncată pe stradă.
Să insistăm asupra ideii că avem un cupon pe ultima pagină.
De ce nu le distribuim în echipă?
Noi două mergem împreună și Geum-hui merge cu Jeong-suk.
N-am termina mai repede dacă le-am împărți separat?
Ce părere ai, doamnă directoare?
O să le împărțim separat, apoi o să preluăm apelurile la birou.
- Bine. - Succes!
Eu iau cutia asta. Haideți!
Ne vedem mai târziu!
REZERVĂRI: VIBRATOR, GELUL IUBIRII, PREZERVATIV
Broșura a dat rezultate, nu-i așa, Geum-hui?
Nu-i așa?
Imaginați-vă cât de greu ar fi să vindem atâtea produse în persoană.
- Bravo! - Da.
Mi-ar fi plăcut să sărbătorim, dar mă duc să văd un spațiu pentru coafor.
Eu trebuie să mă întorc la fetele mele. Cele mari au grijă de Eun-ji.
După ce găsesc un spațiu nou, haideți să ieșim și să sărbătorim.
Îi luăm și pe Dae-geun și domnul inspector.
Ne-am distrat la petrecere. Ce zici?
Bine.
- Vii și tu, nu? - Sigur că da.
Geum-hui s-a atașat de inspector, nu?
Da, așa e. Timpul trece și avem treabă, nu? Haideți!
- Bine. Am plecat! - Pa!
- Bine.
- Verificați alibiurile suspecților. - Bine, domnule.
Stați puțin!
Vreau să vă întreb ceva…
pentru ultima dată.
De ce…
De ce m-ați abandonat?
Vechea poveste.
Am rămas însărcinată din greșeală.
M-am temut că voi fi criticată și n-am vrut să cresc copilul.
Probabil vă așteptați la o poveste siropoasă, dar asta e tot.
Deci…
nu vă mai frământați și vedeți-vă de viață.
Eu vreau să duc o viață liniștită în continuare.
Bine.
Înțeleg perfect.
M-am întors.
Geum-hui…
Bună!
De ce ești atât de îngândurată?
Nu contează.
Dong-u a adormit uitându-se la un film cu soțul meu
și l-am culcat.
- Mulțumesc! - Credeam că o să vii mai devreme.
Nu găsesc nimic de închiriat.
Doamna Heo le-a spus celorlalți agenți despre mine.
N-au vrut să-mi arate nimic. Poate ar trebui să mă mut la Oksan.
Cred că ți-e greu…
- La Oksan? - Da.
Chiar nu vreau să mă mut într-un alt oraș.
- Mi-a fost greu să-mi găsesc locul aici. - Serios?
Clienții îmi lăudau talentul,
dar mă evitau după ce aflau că am un copil din flori.
Era epuizant. Mă arătau cu degetul peste tot.
Probabil ți-a fost greu să-l crești singură.
N-a fost ușor.
Când am rămas însărcinată cu Dong-u, tatăl lui m-a ignorat complet.
Părinții mei n-au vrut să-l țin și de aceea m-am mutat aici.
Nu mi-a fost ușor.
Plângeam mult
și oamenii mă priveau de sus.
Am început să zâmbesc mai des.
Mi-am zis: „O să fiu zâmbitoare și o să spun ce gândesc.”
Ai regretat vreodată…
decizia pe care ai luat-o?
Niciodată.
La început zâmbeam ca să par puternică.
Dar Dong-u mi-a dat atâtea motive de bucurie!
Mami…
- Dong-u, te-ai trezit. - Da.
- Ai visat urât? - Da.
Nu-i nimic. Mergem la culcare împreună.
Am auzit că te-ai uitat cu domnul Choi la un film.
Cum se numește?
De ce…
De ce m-ați abandonat?
Bine.
Înțeleg perfect.
Do-hyeon!
Do-hyeon…
Do-hyeon!
Ce ai?
Ai febră… Vin imediat!
De ce nu m-ai sunat dacă te simțeai rău?
Te superi pe un om bolnav?
Nu.
Ți-e greu, nu?
O să mă simt mai bine. Nu-ți face griji.
Bine.
Când ți-am ascultat povestea prima dată,
m-a durut sufletul și mi-a fost milă de tine.
Îți lipseau singurii aliați care trebuiau să-ți fie alături orice ar fi…
Dar acum nu-mi mai e milă de tine deloc.
Eu îți pot fi alături.
O să-ți fiu alături.
Nu mai ai pastile. Mă duc până la farmacie.
Odihnește-te.
Ți-am adus formularul.
Scuze că te-am făcut să vii până aici.
- Nu-i nimic. - Mă grăbesc.
Bună ziua!
Vă ajut cu ceva?
Da.
Puteți să-mi dați un antipiretic? Cred că e din cauza extenuării.
Dar arătați bine. Min-ho s-a îmbolnăvit?
Nu.
Domnul inspector e bolnav?
Da.
Cum de s-a îmbolnăvit? E tânăr și în putere. Numai puțin!
Stai!
Doamnă Oh…
E foarte bolnav?
I-a scăzut febra.
Știi și tu, nu-i așa?
Probabil mă disprețuiești și crezi că n-am suflet.
Nu vă cunosc suficient ca să gândesc așa.
Nu e cazul.
Vestea m-a șocat.
A trecut foarte multă vreme.
Am vrut să-l întreb cum a fost viața lui.
Dar la ce bun?
M-am gândit că ar fi mai bine să meargă fiecare pe drumul lui.
Oricum s-a realizat și a ajuns un bărbat respectabil.
Vă amintiți de doamna Cho Sun-ae?
Domnul inspector ancheta cazul fiindcă credea că și el a fost o victimă,
că a fost răpit când era bebeluș și că părinții lui îl caută cu disperare.
Multă vreme a crezut că a fost abandonat,
dar apoi a început să-și facă speranțe și să creadă că nu-i așa.
Do-hyeon chiar s-a realizat și e un bărbat respectabil,
dar și-a dorit cu ardoare să-și cunoască adevărații părinți.
Nu știu ce să fac.
Soțul meu nu știe nimic.
Nu i-am spus nimic niciodată.
Dacă află că am avut un copil înainte să mă mărit cu el…
Șefule, ce faceți acolo?
Deci…
ai un fiu.
E acel inspector de poliție.
Da.
Am aflat de curând.
Iartă-mă!
Trebuia să-ți fi spus.
De aceea n-ai vrut să avem copii?
De-a lungul vieții…
de fiecare dată când am simțit cât de mult mă iubești,
mi s-a rupt sufletul.
M-am gândit la trădarea pe care ai simți-o dacă ai afla adevărul.
Am crezut că m-ai părăsi.
Am bănuit ceva.
Ce?
Unde e patentul?
Câtă muncă e la casă! Mai bine ne-am muta. Să fie aici?
Ce-i asta?
E o cutie pentru dulciuri?
Ne căsătoriserăm de curând.
Printre lucrurile tale am găsit hăinuțe de bebeluș și un iepuraș.
M-am gândit că sigur e ceva cu ele.
Mi-ai zis că voiai să trăiești ca o femeie modernă, fără copii,
dar, când vedeai un bebeluș, ți se umpleau ochii de lacrimi.
M-am gândit
că sigur ascunzi o poveste.
Atunci…
Atunci de ce…
De ce nu ți-am zis nimic?
Mai întrebi?
Mi-am dat seama că nu vrei să răscolești trecutul.
Ăsta a fost singurul motiv.
Prin urmare…
dacă eziți din cauza mea,
chiar nu ai de ce.
Iubitule!
Să știi că sunt un om împlinit fiindcă te am pe tine alături.
Vorbesc serios.
Probabil te-ai frământat singură în toți acești ani.
Nu mai plânge… Gata.
O să împlinești 60 de ani în curând, dar încă plângi ca o fetiță.
Gata…
Vă simțiți bine?
Ce…
Ce căutați aici?
Voiam să vă spun ceva.
Cred că…
nu v-am spus ce voiam să vă spun cu adevărat.
Iertați-mă!
Iartă-mă!
E numai vina mea.
Te rog să mă ierți!
Iartă-mă!
O AFACERE VIRTUOASĂ
Apropo de Do-hyeon… Spune-i că poate veni oricând.
Ar trebui să guste bunătățile pregătite de mama lui.
Timpul trece.
Săptămâna viitoare o să fii transferat la echipa de cazuri nerezolvate.
Așa dintr-odată?
Doarme acolo de câteva zile.
Doamna Heo m-a rugat să-l alung, dar trag de timp.
O să pun capăt relației.
Cu o condiție.
Cum adică?
Ce ne facem, domnule detectiv?
Chiar nu știu când o să îl avem din nou pe stoc!
Subtitrarea: Giana Stănculescu