A VIRTUOUS BUSINESS
- Jag häller upp ett glas. - Tack.
Färgen är så fin.
Mina föräldrar i USA brukade dricka det och jag dricker det då och då.
- Just det. Du är ju från USA. - Ja.
Tack vare dig dricker vi vin.
Jeong-suk, vad gör du där? Kom hit till oss.
Okej.
Det finns mer mat än jag räknade med.
- Jag grillar kött om det behövs. - Okej.
- Sätt dig här. - Tack.
- Vill du ha vin? - Okej.
Till skillnad från våra glas är Jeong-suks glas fullt.
Det rinner strax över.
Det är kärlek, inte vin.
Bra för dem.
Vilka turturduvor.
Mr Choi, vill ni utbringa en skål?
Jag är för blyg. Glöm det.
Du är dagens stjärna. Säg några ord.
En applåd.
Kom igen.
Herregud.
Kära nån.
Jag skulle vilja tacka
de många ärade gästerna som kommit hem till oss,
trots sina stressiga liv, för att fira min utskrivning från sjukhuset.
Tack så mycket.
Okej.
Det finns ett gammalt talesätt…
"Om man förlorar pengar, förlorar man lite."
"Om man förlorar sin heder, förlorar man hälften."
"Men om man förlorar sin hälsa, förlorar man allt."
Så hälsan kommer alltid först.
Jag skulle vara tacksam om ni kommer ihåg det.
Skål.
- Nästa viktiga sak… - Okej.
Skål.
- Skål. - Skål, Jeong-suk.
Varför avbröt du mig? Jag började ju komma igång.
Maten kallnar.
Alla förstod ditt värdefulla budskap.
"Värdefulla"?
- "Värdefulla". - Eller hur?
Det här är gott. Ät nu.
- Här. - Okej.
Yeong-bok, du är så huslig. Du är så duktig.
Ms Oh, tallrikarna är så söta.
Tycker du?
Alla dina tallrikar är söta.
Kära nån.
Det ser fint ut.
Han är trevligare än jag trodde.
- Ursäkta? - Kommissarie Kim Do-hyeon.
Jag tyckte att han verkade fåordig, men han verkar snäll och godhjärtad.
Du verkade tycka om honom.
Är det för att han är Jeong-suks man? Jag blir ömhjärtad.
Jag vill fortsätta prata med honom.
Jag ska ge barnen det här.
- Okej. - Okej.
Hej.
- Du behövde inte. - Jag är strax klar.
- Är du skadad? - Nej.
Du borde vara försiktig.
Vänta lite.
Jag är okej.
Det måste göra ont.
Det är djupare än det ser ut.
Varför lyssnade du inte när jag sa åt dig att lämna dem?
Förlåt.
Folk kan tro att du är en mamma som skäller på sin son.
Förlåt. Jag blev bara orolig.
Jag skäller inte på dig. Jag tycker synd om dig.
Det här såret…
Kan du följa med mig hem?
Min-ho, det är för sent. Kanske nästa gång.
Nej.
Då kan väl vi tre leka tillsammans nästa gång.
Visst, det låter bra. Vad vill du göra?
Okej. Vi gör det.
Lovar du?
Jag lovar.
Gå nu, det är kallt.
- Jag ringer. Hej då. - Hej då.
Hej då!
Hej då.
Hallå?
Jeong-suk, det är jag.
Ja, ms Oh.
Du sa att du behöver en kamera för att fota produkterna.
Jag har hittat den.
Tack, ms Oh.
Okej. Vi ses i morgon.
Ms Oh.
Ja? Vad är det?
Råkar du…
Det var inget. Vi ses i morgon.
Vad var det om?
Vi ses i morgon.
Jag är glad att gärningsmannen gripits, men du måste vara besviken.
Ditt sökande efter dina föräldrar är tillbaka på ruta ett.
Jag börjar om.
Tack för att du hjälpte mig.
Ingen fara.
- Säg till om du behöver nåt. - Okej.
- Vad gör ni? - Vi dricker kaffe.
Vad gör ni här så tidigt?
- Vi går in. - Okej.
Chefen!
Ni brukade dricka kaffe med mig på morgonen! Oj, det är hett!
Vad gör du?
Är den trasig?
Jag ser inget.
Ta av objektivskyddet.
Okej.
- Ser du nu? - Ja.
Så frustrerande.
Du vet ingenting om kameror, ändå ska du fota produkterna?
- Vill du ha hjälp? - Glöm det.
Du får mig alltid att se kort och ful ut på foton.
Ingen man i världen kan göra kvinnor nöjda med foton av dem.
Lägg av.
Visst, ja. Dae-geun är bra på att fotografera.
Han studerade foto i skolan.
Gjorde han?
Ja. Även om han hoppade av, så pluggade han foto.
Han är nog bättre än vi.
- Wow. - Coolt.
Gå hem. Jag måste åka hem först.
Okej.
Vad viskar ni om? Jag är nyfiken.
Jag tackade honom bara för fotona han tog idag.
Okej.
- Ja. - Är det så?
Dae-geun, du har jobbat hårt hela dagen.
Tack.
Tack, Dae-geun.
Det var så lite.
Här.
- Det är filmerna från tidigare. - Okej.
Jag har planer för kvällen.
Jag måste gå nu.
- Du borde ha ätit mer. - Det är bra.
Tack.
- Hej då. - Vi ses.
Jag ska också gå. Jag måste tillbaka till salongen.
- Okej. Jag borde också gå. - Hej då.
- Ju-ri, bra jobbat. - Okej.
Så vi måste framkalla fotona och ta dem till tryckeriet?
Ja. Jag lämnar in filmrullarna på väg hem och hämtar dem i morgon.
Ska vi gå tillsammans i morgon?
Jag tänkte korrläsa beskrivningarna idag.
- Vi tar dem och fotona till tryckeriet. - Okej. Det blir bra.
Okej.
Varför är du så orolig?
- Är du sjuk? - Låt mig hålla bebisen.
Du hann knappt äta på grund av bebisen.
Hej, Eun-ji.
Okej. Vi ska leka.
Lek med mig, så att din mamma hinner äta.
Lilla gullegris.
- Jag har tänkt på en sak ett tag. - Klappa fötterna.
Du är en bra barnvakt.
- Är jag? - Ja.
Det är du verkligen.
- Gillar du mig? - Absolut.
- Så där, ja. - Hon avvisar de flesta andra.
Det är okej. Jag tar hand om dig.
Låt mamma äta nu.
Vem är du?
Det är jag, Dae-geun.
Ju-ri.
Jag kände inte igen dig. Du ser annorlunda ut.
Jag ändrade stil så att folk inte känner igen mig.
Om jag har rakt hår och vanliga kläder känner ingen igen mig.
Du är söt i de kläderna.
Du kan smickra mig mer där inne.
Okej.
- Kom. - Okej. Kom in.
Herregud.
Jag visste att ms Heo var rik, men det här överträffar allt.
Vad är det här?
Jag lade märke till att du gillade vin härom dagen.
Jag tog whiskyn som min mamma hade gömt.
Vi tar en drink här först, sen kan jag visa dig mitt rum.
Så du vill komma i stämning först.
Okej.
Sätt dig.
Tycker du att jag är sexig? Ärligt?
Ja.
Män är sexiga när de fokuserar på nåt.
Du verkar älska fotografering.
Jag gjorde det förr.
Det var därför jag pluggade foto.
Varför slutade du?
Mina föräldrar var emot det.
De sa att det var pinsamt och att det inte skulle ge några pengar.
Det var ett lågstatusuniversitet.
Lågstatus?
Geumshin-universitetet.
Varför kallar du det lågstatus?
Jo…
Alla mina systrar och släktingar läste på universitet med hög status.
Jag blev van vid att folk såg ner på mig och beskrev min skola som lågstatus.
Varför skulle de se ner på dig?
Det är imponerande.
Imponerande?
Ja!
Kanske för att jag aldrig varit i närheten av ett universitet.
Bara det att du studerade på universitet är fantastiskt.
Det är coolt att du är en bra fotograf.
Det är underbart.
Va?
Gråter du?
Nej.
Ingen har sagt det till mig förut.
Jag har alltid tänkt: "Varför är jag så patetisk?"
Tänk att nån kan tycka att jag är cool.
Jag är tacksam för det.
Men också ledsen.
Gråt inte.
Tack så mycket.
Sluta gråta. Du är en sån lipsill.
Det här är visst din rutin.
Jag menar…
Du gråter alltid och kysser mig när jag tröstar dig.
Det var likadant förra gången.
Nej, det är annorlunda.
Idag låter jag dig inte leda mig.
Sitt stilla. Jag kommer till dig.
Herregud.
Du är galen.
Vad gör du?
Måste du fråga? Det märks väl.
Vad gör du här? Resan till Kina, då?
Kina? Det är inte viktigt just nu.
Era snorungar!
Eom Dae-geun! Sluta nu!
Din idiot!
Stanna!
Stanna där!
Åh, nej.
Mamma, lyssna!
- Stopp! - Håll i dig!
Din lilla idiot! Nu har jag dig!
Idioter!
Det är mig du ska prata med. Varför är Ju-ri här?
Jag går rakt på sak.
Gör slut.
Mamma.
Kan det vara…
HYRESAVTAL
Det är ett hyresavtal.
Ja.
Om ni inte gör slut kan du flytta ut nu.
Nu är du löjlig.
Löjlig? Hur då?
Du förförde min son.
Hur kan du säga att det är löjligt?
Du kan vara arg på mig, men det är mitt levebröd.
Hur vågar du glo på mig och säga emot mig?
Sluta titta på dramaserier.
- Håll tyst! - Nej!
Du har alltid hotat att förskjuta mig. Låtsas inte att jag är en älskad son.
Din lilla…
Nu har du gått för långt!
Av alla kvinnor i världen, hur…
Allvarligt!
Du kan behandla mig illa, men inte Ju-ri!
Skrek du just åt mig?
Är du så galen i denna usla kvinna som har ett barn?
Hon är inte usel.
Du har aldrig nånsin gett mig nån bekräftelse.
Hon sa att jag duger och att jag är cool.
Hon accepterar mig för den jag är.
Jag klarar allt när jag är med Ju-ri.
Jag vill bli en bättre person, för hon tror på mig.
Så…
Ju-ri.
Överge mig inte.
Jag älskar dig.
Jag med.
Jag älskar dig också.
Gråt inte.
Allvarligt. Varför gråter du igen?
Din lipsill.
- Din tok. - Herregud, vilket spektakel.
Herregud.
De blev bättre än jag trodde.
Han är verkligen expert.
Jag var lite nervös, för han gjorde så mycket väsen av det.
Jag med.
Jag är hungrig.
Ska vi äta innan vi går till tryckeriet?
Okej.
Kommissarien.
Jobbar du?
Jag har just slutat.
Det är lunchdags. Vill du äta lunch med oss?
Vi ska just gå och äta.
Okej.
Kom.
- Varsågod. - Tack.
Varsågod.
- Tack. - Smaklig måltid.
Det var mycket peppar.
Jag gillar peppar.
Du gillar visst också peppar.
Ja.
Jag har peppar med mig för jag tycker synd om restaurangerna.
Så gör jag med.
Folk säger att jag inte känner smaken när jag har så mycket peppar.
- Visst förhöjer det smaken? - Exakt!
Tycker du att det är konstigt att peppra så mycket?
Nej.
Härligt att se dig äta med god aptit.
Åt du frukost?
Nej, jag hoppar oftast över det.
Dina föräldrar är utomlands.
Det är väl jobbigt att laga mat själv?
Du verkar bo rätt nära mig.
Kom förbi om det är jobbigt att laga mat.
Att äta ute jämt är dåligt för hälsan.
Okej, jag ska göra det.
Det är okej. Ät nu.
Förresten…
Du sa att du uteslöt ms Oh i ett tidigt skede.
Får jag fråga varför?
Va?
När jag såg dig tillbringa mer tid med ms Oh
blev jag nyfiken.
Tidslinjen gick inte ihop.
Ms Oh Geum-hui gifte sig och följde med sin man till Geumje
för ungefär 20 år sen.
Innan dess hade hon ingen koppling till Geumje.
Okej.
Jag såg att hon behandlades
för infertilitet i många år på Geumjes kvinnoklinik.
Men det vore trevligt.
Va?
Om jag hittar min mor nån gång,
så hoppas jag att hon är godhjärtad och glad som ms Oh.
Vet du…
Det är en sak jag måste berätta.
- Du är hemma. - Ja.
Varför ser du så sliten ut?
Fråga inte.
Dae-geun avbröt jobbet på grund att nåt akut.
Jag är utmattad efter jobbet.
Jag undrar vad som hände.
Ryck upp dig.
Din favoriträtt är på gång.
Friterad kyckling?
Sista avsnittet av Jealousy går idag. Vi kan titta medan vi äter.
Just det. Det är idag.
Vad är klockan? Det börjar snart.
Choi Soo-jong och Choi Jin-sil.
De blir ett par som vi, va?
Jag tror att de gör slut.
- Det får inte hända. - Vi får se.
Den friterade kycklingen är här.
Friterad kyckling är här
Friterad kyckling är äntligen här…
Älskling.
Vi har ett problem.
Va? Är det nåt fel på kycklingen?
Nej, det handlar inte om den.
Geum-hui.
Va? Ju-ri, vad…
Hej.
Ursäkta mig.
Jaha, ja…
Så ni två dejtar, och ms Heo såg er gulla med varann.
Jag fattar att hon är arg, men hon borde inte ha slängt ut er.
Jag trodde att hon bara ville skrämmas.
Men hon menade allvar.
Min-hos mormor verkar vara hos Jeong-suk ofta.
Får jag bo här tills jag hittar ett nytt rum?
Naturligtvis…
Jag vet inte.
Va?
Ms Heo är helt emot det här förhållandet.
Om hon får veta att du bor här kan jag få problem.
Mr Choi, det är kallhjärtat av er.
Äsch.
Min mamma eller jag?
Lägg av. Vi har ju gått igenom mycket tillsammans.
Jag väljer ändå ms Heo.
Snälla, hjälp oss i bara några dagar.
Jag ska försöka övertala mamma.
Älskling.
Jösses.
Jag gjorde den. Det är inget märkvärdigt.
Är det en mus? Den är söt.
Det är en kanin.
Det är min signatur.
Många tror att det är en mus.
Ät ansjovisen också.
Mamma, ska vi träffa polisen i kväll?
Ja.
Men jag måste kolla senare.
Jag vet inte om han är okej.
Har nånting hänt honom?
Nej.
- Min-ho, har du packat leran? - Ja.
Jag ska göra en katt idag.
Vad sa Dong-u att han skulle göra?
Jag är så frustrerad.
Är du klar nån gång?
Det har gått 20 minuter. När kommer du ut?
Förlåt, det tar lite tid på morgonen.
Jag bajsar snart på mig.
Det här gör mig galen.
Använd toan på andra våningen.
Jag vet att det finns en toa där.
Men jag har använt den här i hela mitt liv.
Min rumpa kommer att bli upprörd.
Du är så dramatisk.
- Jag kan inte hålla mig längre. - Du kan gå in nu.
Läste du en tidning medan du satt på toa?
Ja, att läsa om världsläget medan jag är på toa är en del av min rutin.
Hur kan en åttaåring ha en sån rutin?
Lukten tyder på att du inte har tid att prata.
Gå in nu.
Det kom nog ut.
Hämta rena kalsonger åt mig.
- Dong-u, gå och ät frukost. - Okej.
Du borde äta det.
Nej. En icke-betalande inneboende kan inte vara så skamlös.
Ät nu.
Var lärde du dig ord som "icke-betalande inneboende"?
Hur kan du äta den?
Han åt fem av sju köttbullar.
Jag får ju inte ens två.
Förlåt. Han är inte så hänsynsfull mot barn.
Det är okej. Dong-u åt mycket.
- Dong-u, packa din väska om du är klar. - Okej.
- Tack för maten. - Ingen orsak.
Jag ska också iväg!
Köttbullar…
Jag måste gå nu.
Jag måste hitta en ny lokal för salongen.
Det måste vara tufft.
- Lämna det, Ju-ri. Det är okej. Gå, du. - Tack.
Det är så smutsigt.
Hur visste du det?
Kommissarie Kim, vill du ha majs?
Vad gör du?
Hur vågar du ignorera chefen? Hur tänker du?
Jag beklagar.
Kan jag gå tidigare? Det är nåt jag vill kolla upp.
Visst. Gå, du.
Är svart te okej?
Ja.
Vad ville du fråga mig?
Rör det Jeong-suk?
Nej.
Jag tror att det är bättre att jag visar dig.
Vad är det här?
Det…
Varför är den här…
Jag hade den på mig när jag adopterades av en amerikansk familj.
Det är
samma broderi som på näsduken du gav mig.
Så jag vill be dig om en förklaring.
Jo…
Jag vet inte.
- Va? - Jag vet inte.
Kommissarien, jag…
Jag vet inte vem du letar efter, men jag kan inte hjälpa dig.
Hej då.
Vänta.
Älskling, jag är hemma!
- Du är hemma tidigare än väntat. - Ja.
Jag köpte kött från kötthandlaren. Till köttbullar, okej?
Gör många den här gången.
Jag vill inte konkurrera med ungen.
Okej.
Det är en annan sak.
Här.
Vad är det här?
Öppna den.
Jag köpte en scarf för vår bröllopsdag, men det ledde bara till sorg.
Så jag köpte en ny.
När jag träffade dig första gången hade du en scarf.
Du var så elegant och vacker.
Jag tänkte: "Jag ska gifta mig med henne och göra henne lycklig i alla dagar."
Vad är det? Gillar du den inte?
Det är inte det. Jag gillar den.
Vad tycker du? Ser den fin ut?
Du är så vacker.
Du har inte förändrats alls.
Nonsens.
- Gå och tvätta av dig, så ordnar jag mat. - Okej.
Ungen måste ha smutsat ner,
men allt ser glänsande rent ut.
Hur visste du att det är lättare att fånga dammsnäckor på kvällen?
Min mormor sa det.
Ja! Jag fångade två.
Du, då?
Ingen än.
Är det din första gång?
Ja, det är det.
Fångade du inga med dina föräldrar när du var liten?
Nej.
Min-ho, han växte upp i USA.
- Du kan väl lära honom? - Ja.
Titta på.
Det finns hala stenar som här.
- Man hittar många på dem. - Okej.
Det är för att de är orörda.
- Som här? - Ja.
Vänta.
Jag fångade några, okej?
Lägg dem här.
Så det är så man gör.
Min-ho, det här är kul.
- Ska vi se vem som hittar flest? - Det låter bra.
Jag tänker inte hjälpa dig bara för att det är din första gång.
Okej. Klara, färdiga, gå.
Här.
Okej, jag har några.
Kolla hur många jag har. En, två, tre.
- Va? - Okej?
Ta dem.
Min-ho, kom upp nu.
Okej. Låt mig ta fem till.
Jag träffade henne idag.
Ms Oh?
Hon ryckte till när hon såg barnkläderna.
Hon sa att hon inte visste nåt.
Det verkade som om hon inte ville erkänna det.
Du borde ha vilat hemma idag.
Jag har fantiserat om att träffa min mamma hundratals gånger.
I mina fantasier var jag inte alltid välkommen.
Kanske det är tack vare det jag tog det bättre än väntat.
Jag vann.
Aldrig.
- Är du säker? - Ja, det är klart.
Får jag se.
- Va? - Titta.
Oj, vad många du fångade.
Hur många fick du? En, två, tre, fyra, fem, sex…
Mamma.
Snälla, gör sujebi i morgon med snäckorna vi fångade.
Okej.
- Sov gott, min son. - Okej. God natt, mamma.
Okej.
Hallå?
Hej, Ju-ri.
Ja. Broschyren är klar vid 11-tiden i morgon.
Vi kan träffas på tryckeriet.
Okej. Jag hälsar Geum-hui det.
Okej.
Jeong-suk sa att vi kan träffas vid tryckeriet vid 11-tiden.
- Måste jag gå? - Du har ju gjort mesta jobbet.
Sa du inte att idag skulle bli den stressigaste dagen?
Mår du inte bra?
- Öppna munnen. - Det är inte det.
Jag bara undrade.
Det är jobbigt att äta näringsriktigt. Ni jobbar hårt utan att få mycket vila.
Var har du lärt dig såna ord?
Septembernumret av Jubu Life.
Ta för er.
Du jobbar också hårt med att läsa tidningar.
- Är det gott? - Ät upp.
SEONGGWANG TRYCKERI
- Tjejer! - Hej.
Välkommen.
- Du är här. - Ja.
Broschyren är jättefin.
Den ser fantastisk ut.
Jag blir upprörd om nån kastar bort den på gatan.
Vi borde betona att det finns en rabattkupong på sista sidan.
Vi kan gå tillsammans två och två och dela ut dem.
Vi kan jobba ihop.
Ms Oh och Jeong-suk kan jobba ihop.
Går det inte snabbare en och en?
Okej.
Ska vi göra så?
Okej. Vi gör det separat och sen ses vi på kontoret för att ta emot samtal.
- Okej. - Okej. Lycka till!
- Jag tar den här. Kom. - Okej.
- Vi ses! - Hej då.
RESERVATIONSLISTA MASSAGESTAV 1, KONDOM 1
Broschyren har gjort underverk.
- Inte sant, Geum-hui? - Va? Ja.
Ja, eller hur?
Tänk vad svårt det skulle vara att sälja så mycket personligen.
- Bra gjort, allihop. - Ja.
Vi borde gå ut tillsammans.
Jag måste hitta en lokal för min salong idag.
Jag måste ta hand om barnen.
Flickorna passar Eun-ji.
När jag har hittat en ny lokal kan vi gå ut och ta en drink.
Dae-geun och kommissarien också.
Det var så trevligt härom dagen.
Vad säger ni?
Okej.
Du kommer väl också?
Det är klart hon gör.
Ms Oh verkade gilla kommissarien.
- Inte sant? - Jo.
Alla har väl mycket att göra?
- Okej. Jag går nu. - Hej då.
- Okej.
- Kolla de två misstänktas alibi. - Ja, sir.
Vänta lite.
Får jag fråga en sak…
En sista gång.
Varför…
Varför övergav du mig?
Det var inget unikt.
Jag dejtade fel person och blev gravid av misstag.
Jag var rädd för vad andra skulle säga och ville inte ta på mig ansvaret.
Du väntade dig nog en hjärtskärande historia, men det är allt.
Så grubbla inte över det. Gå vidare med ditt liv.
Det har jag gjort hittills. Jag vill leva ett lugnt liv.
Okej.
Jag förstår.
Jag är hemma.
Geum-hui.
Åh, hej.
Vad tänker du på?
Ingenting.
Dong-u somnade när han tittade på film med min man,
så jag nattade honom.
Tack.
Du kom senare än väntat.
Jag hittar ingen bra lokal.
Ms Heo tycks ha berättat om mig för alla mäklare.
De vill inte ens visa mig lokaler.
Jag kanske borde flytta till Oksan.
Det måste vara tufft.
Oksan?
Ja.
Jag vill inte börja om på nytt i en ny stad.
Det var svårt att slå sig ner här.
Jaså?
Kunderna lovordade mig för mina frisörkunskaper,
men slutade komma när de insåg att jag var ensamstående mamma.
Det var jobbigt när de skvallrade om mig.
Det måste ha varit tufft.
Att uppfostra ett barn ensam kan inte ha varit lätt.
Det var inte lätt.
När jag blev gravid med Dong-u, ville hans far inte veta av mig.
Mina föräldrar var emot att jag födde honom.
Det var därför jag flyttade hit.
Inget var lätt.
Jag grät mycket.
Men när jag grät, såg folk ner på mig.
Så jag började skratta mer.
Jag tänkte: "Jag ska skratta och säga vad jag tycker."
Har du nånsin ångrat…
…ditt beslut?
Nej, aldrig.
Först skrattade jag för att verka stark.
Men Dong-u har gett mig mycket att vara glad över.
Mamma.
- Dong-u, du är vaken. - Ja.
- Har du haft en mardröm? - Ja.
Det är okej. Vi kan sova ihop.
Jag hörde att du tittade på en film med mr Choi idag.
Vad såg ni?
Varför…
Varför övergav du mig?
Okej.
Jag förstår.
Do-hyeon.
Do-hyeon!
Vad är det?
Du är jättehet.
Ett ögonblick.
Varför sa du inte att du är sjuk?
Skäller du på en sjukling?
Nej.
Det är jobbigt, va?
Jag blir bättre snart. Oroa dig inte.
Det ska jag inte.
När jag först hörde din historia,
tyckte jag synd om dig.
Den enda person man kan lita på och som aldrig sviker.
Du hade aldrig det.
Men jag tycker inte synd om dig nu.
Jag kan bli den personen.
Jag kan vara den personen.
Vi har slut på medicin. Jag går till apoteket.
Försök sova lite.
Här är receptet.
Tack. Förlåt att jag bad dig komma hit.
- Det är okej. - Jag måste skynda mig.
Hej.
Behöver du nåt?
Ja.
Jag tror att det beror på utmattning. Har du nåt febernedsättande?
Va? Du ser frisk ut.
Vem är sjuk? Min-ho?
Nej.
Är kommissarien sjuk?
Ja.
Hur blev en så ung man sjuk?
Vänta lite.
Vänta.
Ms Oh.
Jo…
Är han väldigt sjuk?
Febern har gått ner.
Du vet, eller hur?
Du tycker nog illa om mig och tycker att jag är kallhjärtad.
Jag känner dig inte väl nog för att ha såna åsikter.
Jag tänker inte så.
Jag var upprörd.
Det har gått för lång tid.
Jag ville fråga hur hans liv har varit.
Men vad är poängen?
Jag tänkte att det är bättre att vi lever åtskilt som alltid hittills.
Han har i alla fall blivit en respektabel man.
Minns du vad som hände med ägaren till videobutiken?
Kommissarie Kim sökte gärningsmannen för han trodde att han var ett offer.
Han trodde att han blivit kidnappad som barn
och att hans föräldrar desperat måste söka efter honom.
I många år trodde han att han blivit övergiven.
Men sen trodde han att det inte var så och började känna hopp.
Do-hyeon växte upp till en respektabel man.
Men han väntade desperat på att få träffa sin mamma under många år.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Min man vet ingenting.
Han har varit ovetande om det,
men om han får veta att jag födde barn innan vi gifte oss, skulle han…
Mr Choi, vad gör du här?
Så du har en son.
Och det är kommissarien.
Ja.
Jag fick veta först nyligen.
Jag är ledsen.
Jag borde ha berättat.
Var det därför du inte ville ha barn?
Under hela mitt liv, när jag har känt din kärlek till mig,
har det krossat mitt hjärta.
Jag tänkte på hur sviken du skulle känna dig om du fick veta sanningen.
Jag trodde att du skulle överge mig.
Jag hade mina misstankar.
Va?
Var är tången?
Att bo i ett hus kräver så mycket jobb.
Vi kanske borde flytta. Är den där inne?
Vad är det här?
Vad är det här? En gammal kakburk?
Jag tror att det var strax efter vårt bröllop.
Bland dina saker hittade jag barnkläder och en leksak.
Jag tänkte att de måste vara viktiga.
Du ville inte ha barn, för du ville leva som en modern kvinna.
Men när du såg bebisar blev du tårögd.
Jag tänkte
att det måste finnas nån orsak.
Men…
Men varför…
Varför sa jag inget?
Måste du fråga det?
Det verkade som om du ville glömma det.
Det fanns ingen annan orsak.
Så…
om du tvekar på grund av mig,
så behöver du inte göra det.
Älskling.
Mitt liv har alltid varit komplett tack vare att jag har haft dig.
Jag menar det.
Du måste ha haft det jobbigt alla de åren.
Gråt inte.
Sluta gråta.
Du fyller 60 snart, men du gråter som en liten flicka.
Det är okej.
Är du okej?
Är det här…
Vad gör du här?
Det är nånting jag vill säga.
Det känns som om…
…jag inte fick chansen att säga det jag vill säga.
Jag är ledsen.
Jag är så ledsen.
Det är mammas fel.
Jag är så ledsen.
Förlåt.
A VIRTUOUS BUSINESS
Angående Do-hyeon… Be honom titta förbi ofta.
Han borde börja äta sin mammas goda mat.
Du har inte mycket tid.
Det är nästa vecka.
Du blir förflyttad till teamet för olösta fall.
Det är så plötsligt.
Det har gått några dagar.
Ms Heo bad mig slänga ut honom från apoteket, men jag drar ut på det.
Jag avslutar förhållandet.
Men det finns ett villkor.
Vad betyder det?
Vad ska vi göra?
Jag vet inte
när vi kan börja sälja igen!
Undertexter: Tina Engström