A szépség
Ha még egy csuklyát húztok a fejemre, esküszöm…
Csitulj, Antonio!
Most már mind biztonságban vagyunk. Megnyugodhattok.
Bilincseket levenni!
Az emberrablás szövetségi bűncselekmény. Mi szövetségi ügynökök vagyunk.
Azt hiszi, strapálnám magam, ha nem tudnám, kik maguk?
Akkor ki a picsa maga?
Diana vagyok. Örvendek, Jeremy.
Apropó, szívesen.
Miért vagyunk itt?
Semmi „köszönöm”, hogy megmentettem az életüket? Ez aztán kiábrándító.
De azért imádom.
Igen. Tessék, extrém pupillatágulás.
Ez egy stresszreakció.
A teste ösztönösen reagál. Harcol, vagy menekül.
Némi verejték, a pulzus felgyorsul.
Lehet utánozni, de nem volna hiteles.
Nagyon összetett.
Lassan minden összezavarodik.
Kérdései vannak. Méghozzá sok.
A félelem is ott van.
Elnézést. A megfigyeléseim olykor visszatetszőek tudnak lenni.
Az emberi viselkedés szakértője vagyok.
Muszáj annak lenni, ha olyan gépet épít,
amely elvegyül az emberek között.
Én vagyok a két város regényének másik oldala.
A nevem dr. Diana Starling. Legtöbben úgy ismernek, „az Anya”.
Minek az anyja? A gyermekeimé, a szintetikusaké.
Bár… ez nem a legjobb kifejezés. Rideg, klinikai.
Mi diakónusoknak hívjuk őket.
És ennek mi köze hozzánk?
Ön, Madsen ügynök, az emberiség útelágazásához ért.
Sok bennünk a közös, főképp azon érdekünk,
hogy megállítsuk azt, akinek a tettei ma ide juttattak mindannyiunkat.
Byron Forstot.
Byron egykor bebiztosította magát, mikor a biotechnika világára tett,
és létrehozott egy robotikai részleget.
Ez az új játékszere, ez az átalakító drog,
hamar az új mániájává vált. Elveszítette érdeklődését a részlegem iránt.
Dr. Lee élő organizmusokat használt az átváltozásához.
Én azonban túl sok változót és hibát látok egy szerves anyagban ahhoz,
hogy bármire is felhasználjam.
Az életre mindig az várt, hogy túlmutasson e vérrel és csontokkal teli zsákokon,
én pedig ezen dolgozom.
Pontosan min dolgozik?
Az élet következő generációján és a testeken, amelyek majd hordozzák.
Humanoid gépeken.
Mi a fasz? Elnézést, kisasszony! Fehér Mama…
Ne vegye tiszteletlenségnek! Elfelejtettem a nevét.
Már láttam ezt a filmet, és nem volt valami jó.
Nincs mitől félni.
Hamarosan minden házban lesz egy diakónus,
aki kiteljesíti az emberi létet, és tanul belőle.
Várjon!
Az egész életét annak szentelte, hogy kibaszott Roombákat tökéletesítsen?
Így egyesülünk az élet következő szakaszával.
A szerves anyagok és a robotika.
Gondoljanak a várható élettartamra, amikor feltöltjük a tudatalattijukat
egy szintetikusra, és megszabadulunk ezektől a nyamvadt testektől!
De csak ha megakadályozzuk a katasztrófát.
Csak akkor maradhatunk életben, ha megállítjuk Byront.
A felesége, aki az ügyem mellé állt, támogatott,
és segített a mai szöktetés kivitelezésében.
Miben kellene megakadályozni?
A szépség mint gyógyszer piacra dobásában, amelyre minden gyenge elméjű vágyik majd.
Akkor hivatalosan is felszántja a részlegemet, a jobb részleget,
és azt nem hagyhatom.
Várjon! Én nem vettem be semmilyen gyógyszert.
Én sem.
Nem. Úgy tűnik, maguk a laborból kiszivárgott verziót kapták.
A szexuális úton terjedő változat
megállításának esélye már rég elveszett,
de a korai eredmények azt mutatják, hogy az instabilitása miatt
nem marad meg sokáig a laboron kívül, és elég.
A tiszta, gyári változat, amit árulni akar,
nos, az már egy másik történet.
Várjon! Van emlékeztető oltás?
Azzal időt nyerhetnék, nem?
Szüksége van rá.
Én mérsékelném a lelkesedést.
Az adatok szerint idővel veszít a hatékonyságából.
Megjegyezném, hogy mindent megteszek,
hogy hatásos kezeléshez juttassam önöket.
Meghosszabbítsák az életüket…
nehogy…
szó szerint felrobbanjanak!
Persze csak akkor, ha segítenek nekem.
Mondja meg, hol és mikor!
Kommandósokat kérek a helyszínre, és elintézzük.
Imádni való a kis házkutatási parancsaival és a hierarchia tiszteletével.
Attól tartok, ez a terv kissé túl barokkos az időkorlátok miatt.
Akkor mik a lehetőségek?
Sima merényletre tippelnék.
Igen, ezért választottam magukat.
Értik a dolgukat, és tudják, mi forog kockán.
Egyetlen esélyünk van, nem szalaszthatjuk el.
A szépség napját 48 óra múlva tartják. Ha meghal, a tervének is annyi.
Ámen. Még jó, hogy itt vagyok, nem?
Juttasson közel, és golyót repítek a fejébe.
Maga ellen fordult, eldobta.
Azt hiszi, a közelébe engedi magát?
Kicsit távolabbról is megoldom, világos?
Jobban lövök, mint bármelyik szarházi!
Kilencszáz méterről, sima ügy.
Jól van.
Nos, a pontosságnál és logikánál sokkal nagyobb a gond a következő.
Tudja, hogy kik maguk.
És az általa használt arcfelismerő szoftverek szintje,
nos, csak ront a helyzeten.
És mi van ezekkel a diakónusokkal?
Ez Byron egyik régi félelme.
Betetetett egy mechanizmust a programjukba,
ami miatt lehetetlen, vagy legalábbis hihetetlenül nehéz
lenne ellene fordítani egy diakónust.
Akkor vigyen engem, és megteszem én!
Jordan, ne! Tudja, hogy nézel ki.
Halálra ítélt.
Nem sok vesztenivalóm maradt, és szívesen
visszavágnék neki, mielőtt felrobbanok a picsába.
Engem se hagyjatok ki! Én is kivenném a részem…
Várjatok!
Kibaszott három perce ismerjük.
Hogy bízhatnánk magában?
Értékelhetnék az őszinteségemet!
Byront senki nem ismeri nálam jobban. Senki.
Kiemelt az ismeretlenségből egy Reddit-oldal chatszobájából,
meglátott bennem valamit, és megadta életem nagy lehetőségét.
De amikor mélyebben beleláttam, mit művel…
Az ilyesmit nem lehet elfelejteni.
Szeretet,
düh,
szomorúság, féltékenység, az emberi érzelmek egész spektruma
tesz minket különlegessé, és egyúttal tökéletlenné is.
Ilyen rettenetesen sérülékeny lények vagyunk,
mégis hihetetlenül kreatív módokat találunk saját magunk elpusztítására.
Egykor mi lettünk az első faj, amely képes lett elpusztítani önmagát.
Eddig hajszál híján kerültük csak el.
Ha most nem cselekszünk,
félek, elérkezik ez a pillanat.
Akár bíznak bennem, akár nem, vállalnák ezt a kockázatot?
Kell egy terv.
Felszerelés? Fegyver?
Tiktak.
Fertőzzön meg!
Mi? Nem, az túl kockázatos.
Ha megfertőződöm, nem ismer fel. Odasétálhatok hozzá.
Reméltem, hogy ezt mondja.
Cooper, ne! Nem hagyom, hogy ezt tedd. Nem.
- Nincs jobb opció. - Veszélyes. Rizikós.
- Nem biztonságos. - Nincs időnk.
Jordan!
Nem tudok elképzelni annál rosszabbat, mint nélküled élni.
Lehet, hogy rövidebb lesz,
de legalább együtt leszünk.
Jó nagy tű.
Várjon!
Bevállalom…
de nem így.
Köszönöm.
Mondani szeretnék valamit.
Csak azt, hogy…
Amikor átváltoztam, nagyon féltem,
és kényelmetlenül éreztem magam a bőrömben, de…
azt éreztetted velem, hogy törődsz velem, és szeretni fogsz, bármi legyen is.
Láttad…
az igazi énemet.
Ez csak neked sikerült.
Szóval… szeretném, ha tudnád, hogy…
amikor átváltozol, nem számít majd, hogy nézel ki,
én ugyanúgy foglak szeretni… ahogy most is.
Csak egy perc.
Persze.
Szia!
Sajnálom.
Jordan!
Jordan. Hová mész?
Ebből elég! Lelövöm a fickót.
- Ne! Várj! - Állj le!
Ezt nem várhatod el.
Nem adhatok át egy halálos vírust.
- Ez őrültség. - Márpedig ez a terv, bébi!
Szóval a mi dolgunk, hogy megmentsük a világot?
Oké. Semmi baj. Itt vagyok, jó? Tűzforró vagy.
Minden rendben. Csak lélegezz, jó?
Cooper, hallasz?
Semmi baj, kicsim.
Vizet! Kérek vizet!
Halló! Én vagyok az.
Azonnal gyertek ide! Elkezdődött. Súlyos.
Bakker! Még mindig tart?
Igen, én csak lázas voltam. Ez sokkal rosszabb.
Mióta tart?
Órák óta.
- Tegyük az ágyra! - Jó. Gyerünk!
Fogd a lábát!
- A karját! - Oké.
Fogjátok le!
A francba!
Rosszabb.
Igen, sokkal rosszabb.
Tarts ki, haver! Tarts ki! Segítünk.
- Nem segíthetünk? - Nem.
A folyamatnak le kell zajlania. Hagyni kell.
A francba! Kezdődik, haver.
- Mosdó! - Igen.
- Vigyük a mosdóba! - Gyerünk!
Szűkebb a hely. Kevésbé tesz kárt magában.
- Nem hagyhatjátok itt! Hé! - Ne! Hé, vissza!
Csukd be!
Jordan!
Hét.
Passz!
Kilenc.
- Passz! - Oké. A fenébe!
- Úgy tűnik, nem jut ki belőle. - Várj! Hagyd!
Majd kijön, ha készen áll.
A feliratot fordította: Császár Hédi