Във филма ще видите нещо навярно опасно, незаконно, порочно,
вулгарно, безразсъдно, неморално
и със сигурност глупаво.
Но също така е истина. Горе-долу.
ПЕНСАКОЛА, ФЛОРИДА
ГОРЕЩИ И ГОТОВИ
Това се случи през 2012 г.
Толкова се бях надрусал, че не знаех какво се случва.
Алармата ми пронизва ушите.
Не знам какво съм направил.
И телефонът звъни.
Вдигам го.
Ало?
Охранителите ми викат...
Какво става? Всичко наред ли е?
И аз отговарям: "Всичко е наред, да."
Всичко е наред, да.
Тогава осъзнавам, че съм само по долни гащи.
Виждам една престилка и на секундата я обличам.
Взимам две бутилки вода и едно кексче и излизам през прозореца.
ТОВА Е ФЛОРИДА, ЧОВЕЧЕ
Казвам се Чад Корн. Отраснах в Пенсакола, Флорида.
Занимавам се с поправка на бяла техника. Страдам от синдрома на Турет.
Когато спирам тиковете, все едно искам да спра кихавица.
Можеш да я спреш, но рано или късно идва.
И след това правя лицев тик или гласов тик.
Като пораснах, открих пиенето и то прогонваше всякакви чувства,
така че не забелязвах синдрома.
С алкохола дойдоха и другите наркотици.
Други наркотици.
Колкото повече друсах, толкова по-ясно виждах един друг Чад,
когото не харесвах особено.
Това беше Лошият Чад.
Лошият Чад е злата ми версия.
Чад! Аз съм!
Той обича да се друса и да купонясва.
Луд човек.
Да! Да! Да!
Един ден цикля на работа.
И във Фейсбук виждам, че един приятел Джими скоро ще има концерт.
Откривал е концерти на големи групи и жъне значителен успех.
Аз съм Джими Вендевър.
Творец, певец, майстор на бетона, заклинател на поколенчески проклятия,
звездно дете, воин на светлината, на сцената съм Джими Ви. Истински творец.
Слепци зад решетки, такива - десетки.
Няма значение момиче, момче, не ми пука, помни го добре!
Познавам Чад от 25 години. Той е най-добрият ми приятел.
Той ме помоли да съм кръстник на дъщеря му, което е голямо признание.
Родени сме 11 дена един от друг.
Така че сме като дупе и гащи.
Отивам до един бар, където Джими свири, и направо гъмжи от хора.
Джими рапираше на голямата сцена.
Творец, певец, майстор на бетона,
заклинател на поколенчески проклятия, вестител на истината!
Воин на светлина, звездно дете, само не ме закачай, момче!
Приятел ми е.
Родени сме 11 дена един от друг.
Като дупе и гащи сме. - Супер.
Не бях в настроение, затова исках да взема нещо за отскок.
Ще взема нещо за отскок!
Все пак обичам да купонясвам. - Обичам да купонясвам.
Звъня на дилъра си. На бързо набиране ми е.
Каза, че ще дойде до 15 минути.
Ей сега идвам. - Добре.
Благодаря, че дойде.
Тази нощ ще се помни с години.
Да, да, да!
Връщам се.
Чад се появи, но от сто километра си личеше, че е направен.
Леле... Челюстта му беше издадена напред.
Толкова силно си стискаше зъбите, че все едно мелеше брашно.
Отидох до тоалетната.
Шмръкнах малко. След това шмръкнах малко повече.
Като става дума за наркотици, никога не съм се въздържал.
Не можех да спра.
Върнах се в клуба.
Шегувах се, че когато момичетата чуят за мен, казват:
"Този ли? Той знае как да купонясва."
Той знае как да купонясва.
Не мога да танцувам и трезвен,
така че сигурно съм изглеждал абсурдно толкова направен.
Взех си питие, за да се успокоя малко.
Още един алкохол. - Два!
Отказваха да ми дадат, защото ме мислеха за пиян.
Пиян сте. - Но бях надрусан.
Надрусани сме.
И пиян, и надрусан.
И пияни, и надрусани. - Не.
Да го духаш, бе!
Не ми говори такива неща!
Голям си тъпанар.
Голям си тъпанар! С мен ли се гъбаркаш, животно?
Изпаднах в параноя.
Беше се направил на пастет, направо не знаеше къде се намира.
Направен на пастет, не знае къде се намира.
С неспокойни очи, пълни с лъжи.
Зъби стиснал е силно, челюстта не стои мирно.
Сякаш не дъвче храна, а пази тайна една.
Тогава излезе Лошият Чад.
Помислих, че в клуба влизат ченгетата.
Добре ли си?
От наркотиците ми се привиждаха разни неща.
Отидох в тоалетната, за да изхвърля доказателствата.
Недей, ченгетата ще го намерят в тръбите. По-добре го изяж.
Има логика. - Успех.
Вместо да хвърля амфетите в тоалетната, ги изядох.
И тогава си казах, че е време да се махам.
И си тръгнах.
Тръгвам си от бара, но си мисля, че ченгетата ме преследват.
Къде отивате, господине?
Исках да се отдалеча.
Искам да се отдалеча.
Въпреки че разбрах, че ченгета няма, не исках да остана на пътя.
Знаех, че напред има едно блато и така дотичах до един мост.
Можех да премина по моста или през блатото.
Те очакват да минеш по моста, но ти премини през блатото.
Затова реших да не вървя по пътя, а да мина през блатото.
Вървя през блатото.
Тинята е до колене.
Изваждам си крака, но обувката ми остава в тинята.
Викам си: "Мамка му!" - Мамка му!
Хвърлих си другата обувка.
Не ми трябва втора обувка, щом едната я няма.
И се оказах пред едни дървета.
Отидох до една сграда, но така и не разбрах каква е.
Исках да се кача на покрива.
Свалих си гащите и ги хвърлих върху електрическо табло,
за да се набера нагоре, но не успях.
Гащите ми се закачиха за някакъв болт и се скъсаха.
Викам си: "Майната им, не ми трябват."
Майната им. - И фланелката ми отиде някъде.
Вече е 7 ч. сутринта.
Какво искаш, бе?
Виждам "Чик Филе".
Цяла нощ не бях изпил и капка вода и бях адски дехидратиран.
Трябваше да пийна нещо.
Вместо да вляза през предната врата на ресторанта,
влязох през задната врата.
Все още съм по бельо.
Жената ми вика: "Какво искаш?"
Отговарям: "Искам вода."
А къде са ти гащите?
Закачиха се на някакъв електрически болт.
И излязох от ресторанта.
Бях толкова дехидратиран, че ставаше сериозно.
Но тогава видях ресторант "Литъл Сизърс".
ГОРЕЩИ И ГОТОВИ
Погледнах през прозореца и ресторантът беше празен.
Все още бях жаден.
Мислех си, че ако не пийна вода, съвсем скоро ще умра.
И започнах да се чудя как да вляза вътре.
Тогава видях знамето.
Имаше знаме с логото. Взех пилона.
Успях да го навра във вратата.
Ударих ключалката с пилона и вратата се отвори.
Слава богу! - Вратата се затвори
и аз останах заключен.
Видях хладилника и взех две бутилки "Пепси".
Прозорецът беше отворен...
Скочих през прозореца и си плюх на петите.
Все едно пиех "Пепси" за пръв път.
Изпих двете бутилки на един дъх.
Още ли си жаден?
Но двете бутилки не ми стигаха. Все още бях жаден.
Още съм жаден. - И се върнах.
Какво правиш?
Как правят горещи и пресни пици за пет долара?
Лошият Чад направо откачи.
Стига, де!
Каква е тайната, Чад?
Искаше да разбере как "Литъл Сизърс" продават пресни пици за пет долара.
Дебели и сочни... - С коричка.
Трябваше да разбере.
Каква е тайната им?
Няма тайна.
Аз съм Оуен Крейг и работя в "Литъл Сизърс".
Процесът с пиците е простичък.
Клиентите виждат как печем пици.
На всеки час приготвяме по десет пици със сирене и пеперони.
Държим ги до фурната.
Когато ги поръчат, ги печем.
Държим три пици на топло
за около 20 до 30 минути, преди да ги изхвърлим.
Или преди да ги изядем.
След бутилките "Пепси" не бях жаден, но огладнях.
Пеперони! - Там държаха пеперони.
Сирена... Сосове.
Тогава ми беше вкусно.
Но алармата се включи.
Лош Чад!
Чудех се какво става. И тогава звънна телефонът.
Не вдигай.
Вдигнах.
Ало?
Охранителите ми викат: "Какво става?"
"Всичко наред ли е?" - Какво става? Всичко наред ли е?
Господине, всичко наред ли е?
Мълчи и затвори!
Казах: "Нищо не е наред." - Нищо не е наред.
"Положението е доста лошо."
Положението е доста лошо.
Тогава осъзнах, че Лошият Чад ме тегли надолу.
Влияе ми толкова зле, че е време да се разделим.
Не мога повече така, Чад.
Не говори така, Чад! Обичам те! Създадени сме един за друг.
Това не можеше да продължава. Казах на Лошия Чад:
"Оставям те тук - в 'Литъл Сизърс'".
Оставям те тук - в "Литъл Сизърс".
Чад? - Лошият Чад не прие новината добре.
Недей!
Страхувах се да не стане беля.
Беше ужасно.
Той се ядоса на всичко.
Ядосах се на всичко.
Имаш нужда от мен. Ние сме като дупе и гащи.
Индианците имат една много известна поговорка,
че в теб живеят два вълка и този, който храниш,
ще порасне.
Аз съм горещ и готов, Чад!
Не...
Не!
Трябваше да си плюя на петите.
Отидох в задната част на ресторанта, качих се върху един хладилник
и успях да достигна решетката на въздуховода.
Докато лазех по въздуховода, бях толкова надрусан,
че не знаех в каква посока лазя и къде отивам.
Просто исках да изляза.
Никога няма да ми избягаш!
И усетих как таванът поддава.
Паднах точно върху тезгяха, където си поръчваш. Точно там паднах.
Осъзнах, че все още съм по бельо и чорапи.
Видях престилка.
Взимам престилката и я обличам.
Записах си номера на едно листче и написах "Съжалявам".
Съжалявам!
Взех две бутилки вода и едно кексче и избягах.
Леле!
Мамка му!
Разбира се, завари ме ченге.
Заловиха заподозрян в грабеж, облечен само с бельо,
чорапи и престилка на "Литъл Сизърс".
Представете си.
Разбрах, че Чад е влязъл в "Литъл Сизърс",
когато майката на децата ми изпрати статия
и ми каза: "Виждаш ли какви ги върши брат ти?"
Знаех, че ще е нещо странно.
Аз съм Майк Корн и Чад ми е брат.
Взел две бутилки вода и кексче,
една престилка и се опитал да избяга.
В затвора всички ми казваха:
"Гледахме те по телевизията. Ти си легенда, човек."
И викаха други и казваха: "Ето я легендата! Флоридчанинът!"
Полицията заяви, че Корн е бил заловен,
докато се измъквал през прозореца.
Осъдиха ме на една година затвор.
Взех го от затвора и го закарах директно в комуна.
Оттогава върви напред и нагоре.
Сега работи за мен. Успя да си купи кола.
Имам му доверие само когато е чист.
Казах му: "Не пипай дрогата и всичко ще е наред."
Минах лечение в клиника за зависимости
и с брат ми заживяхме заедно.
Той е страхотен началник и ментор,
колега, брат, какво ли не.
Да видим рефлексите.
През последните няколко години Чад откри това, което търсеше.
Може да погледне в огледалото и да е доволен кого вижда в отражението.
Всички са правили лудории.
Всички! Разбирате ме, нали?
Това беше преломен момент. Брах голям срам.
Ако историята ми помогне на други хора и им вдъхне сили,
защото този неудачник, дето влязъл в "Литъл Сизърс",
нафиркан до козирката и надрусан с амфети -
щом този може да си промени живота...
Горещ и готов съм, Чад!
Тогава защо да не можеш и ти?
Превод на субтитрите: Андрей Георгиев