Tai, ką išvysite, gali būti pavojinga, nelegalu, neetiška,
niekinga, neprotinga, amoralu ir absoliučiai kvaila.
Bet visa tai tiesa. Kaip ir.
EVERGLEIDSAS
Tai buvo mano pirmas kartas Evergleidse.
Girdėjau istorijų apie ten gyvenančią magišką būtybę.
Netikėjau tuo, bet tada išgirdau ją.
Bandžiau bėgti...
bet ji rado mane...
Buvau akis į akį su ta būtybe.
Neturėjau įrankių,
tik mažą peiliuką iš degalinės, juo to žvėries tikrai nenugalėsi.
PARDUODAMA
TRAVISAS
Aš Travisas. Gyvenu Sarasotoj, Floridoj.
Aš paprastas darbininkas. Darau, ką galiu, kad išgyvenčiau.
Esu iš Atlantos, Džordžijos.
Į Floridą atsikraučiau maždaug 2017 m.
Mane traukė ši vieta, lyg būčiau kilęs iš Sicilijos.
Nežinau, gal dėl vandens spalvos, nežinau,
jaučiau, kad genetiškai lemta čia būti.
Floridoje sunku susirast draugų.
Aštuoniasdešimt procentų žmonių yra virš 60 metų.
Sunku susipažinti su bendraamžiais.
Susipažindavau
ir bendraudavau su jais tik baruose.
Geri, kad bendrautum, bendrauji, kad gertum.
Labas! Į sveikatą!
Tada randi savo ratą, matai daug žmonių,
kurie įstrigę. Nenori tapti kaip jie.
Floridoj nėra daug veiklos,
jeigu negeri.
Nusprendžiau išbandyti blaivų barą, „Manna Tea“.
Nes ten buvo apšepusio baro atmosfera.
Galėjai susipažint su žmonėmis, bet nereikėjo visą dieną gerti.
Taip radau Romaną.
Rokenrolo stiliaus žmogus.
Tylus. Paslaptingas.
Labas, aš Romanas.
Nežinau, ar todėl, kad jis vandenis...
-Aš vandenis. -...ar jis tiesiog toks yra.
Kombučios?
Iš karto pagalvojau:
„Manau, būsim draugai.“
-Manau... -Būsim draugai.
-Paėmei žodžius... -Iš tavo burnos.
-Taip. -Darau taip.
Tada užgimė ryšys.
Mėgstamiausi smilkalai?
-Nag champa. -...champa.
Mėgstamiausia mėnulio fazė?
Priešpilnis.
Po galais.
Nuo tada pokalbis nenutrūko.
Mėgstamiausia čakra?
-Širdis. -Mano irgi!
-Manai, augalai gali kalbėti? -Brolau, nemanau. Girdžiu juos.
Nejuokauk.
Manau, mus abu suartino meilė augalams.
-Ką manai apie fikusus? -Nuvertinti.
Žolelėms.
-Arbata? -Reishi chaga.
-Su trupučiu vietinio medaus! -Vietinis medus!
Grybai.
Pažiūrėk.
Vaikine.
Romanas porą kartų per metus organizuoja keliones
į Didžiuosius Kiparisus ieškoti Pelkių žmogbeždžionės.
Pelkių žmogbeždžionė?
Ji tikra.
Tai tarsi pelkių gorila,
kaip Evergleidsų Sniego žmogus.
Gyvena pelkėje ir smirda kaip šeškas.
Kaip dvokiantis Didžiapėdis...
taip sako vietiniai.
Turi būti didelis, plaukuotas ir baisus.
Evergleidsų Žmogbeždžionė.
GLOSTOM ŽMOGBEŽDŽIONĘ
Pietų Floridos pabaisos paieška
vėl atnaujinama.
PARKŲ DEPARTAMENTAS
Tiesa ar apgaulė?
Tikrai manau, kad Pelkių žmogbeždžionė yra tiltas į nežinomybę, į Dievą,
į mūsų tikruosius instinktus, į mūsų pirminį tikslą šiame pasaulyje.
DIDŽIAPĖDŽIO TYRĖJAS
Konoras Flinas, Didžiapėdžio tyrėjas.
Atvykau į Floridą specialiai ieškoti Pelkių žmogbeždžionės.
ŽMOGBEŽDŽIONĖS BŪSTINĖ
OČOPIS, FLORIDA
Jei ieškosit Pelkių žmogbeždžionės,
štai ko turite ieškoti,
-čia. Keturi kojos pirštai. -Oho.
Mažesnis už Didžiapėdį.
Vietoj 350 kilogramų, apie 180 kilogramų.
DEIVAS TYRĖJAS
Aš Deivas Šylis. Esu pagrindinis tyrėjas Pelkių žmogbeždžionės būstinėje.
Mano šeima į Evergleidsą atsikraustė maždaug 1890 metais.
Kai buvau jaunas, kalbėjo apie Pelkių žmogbeždžionę.
JI TIKRA
Kai man buvo dešimt,
medžiojau su broliu Džeku, pamatėm ją.
Ji buvo per šimtą metrų nuo mūsų, ėjo per atvirą lauką.
Atrodė kaip plaukuotas vyras.
Žmonės klausia: „Kodėl nenušovei?“
Medžiojome, todėl galėjome nušauti.
Bet mus mokė:
„Jei nušausi, valgysi.“ Nenorėjom jos valgyt.
2000 M. LIEPOS 8 D.
-Beprotybė, taip? -Taip.
Mačiau daug kartų,
bet vis tiek galvoju: „Dieve mano.“
Nuostabu. Oho.
Daug kuo netikiu,
bet tuo pačiu tikiu magija.
Tai senas miškas. Kas žino, kas ten slepiasi?
Tai kai jis pasakė: „Važiuojam ieškot Pelkės žmogbeždžionės“
aš sutikau.
Šok vidun.
Nebuvau buvęs Didžiuosiuose Kiparisuose, nebuvau buvęs Evergleidse.
Pagalvojau: „Kas blogiausio gali nutikti?“
Evergleidse yra dingę keli žmonės.
Žmonės čia dingsta.
Norėjau pamatyt, ką turi Florida.
179 IŠVAŽIAVIMAS EVERGLEIDSAS - 156 KM
Nežinai, ar tau įkąs gyvatė,
ar pagriebs aligatorius,
o gal ryklys, bet, tiesą sakant, todėl ten ir buvau.
Dėl grožio ir pavojaus.
GROŽIS & PAVOJUS
Sakau jums, jei vykstat į Evergleidsą,
turit būt atsargūs.
Romanas yra patyręs stovyklautojas.
Aš jaučiausi už komforto zonos ribų.
Viskas gerai?
Taip, beveik pavyko.
Nestabili žemė.
Manau, laiko mane šalia dėl komiškų situacijų.
Rengėmės ieškoti Pelkės žmogbeždžionės.
-Ei. -Romanas atsisuko, sako...
Nori grybų?
Žinojo, kad norių grybų. Tikrai norėjau grybų.
Tikrai noriu grybų.
Išėjome iškart po saulėlydžio.
Geriausias metas. Tada visi ropliai
ir padarai pradeda busti.
Jis eina kaip entuziastingas tyrinėtojas. Aš labiau jaudinuosi.
Romanas paaiškino apie ženklus, kurių ieškom.
Pirma taisyklė - sek dvoką.
Baisiai dvokia.
„Bjaurus kvapas, kuokštai plaukų.
Ir tas keistas bildesys.“
Antra taisyklė - klausykis keistų stuksenimų.
Tuk, tuk, tuk. Tai įspėjimas.
Trečia taisyklė - kalbėk jo kalba.
Pelkių žmogbeždžionė naudoja samurajų burbėjimą,
kad suklaidintų žmones pelkėse ir išmuštų iš vėžių.
Jis žinojo žmogbeždžionės šauksmą, kuris turėjo ją išvilioti.
Jis toks žmogus. Visada mane stebina.
Tu pabandyk.
Sako, kad tai lyg Dievo balsas, kuris persmelkia.
Tai gilus tonas, kuris tave apima.
Bet gali būti, kad jie taip bendrauja.
Pabandysiu skleisti garsus, gal ką nors priviliosim.
„Dažniai yra chaoso kakofonija.“
Dažniai yra chaoso kakofonija.
Jei suerzini žmogbeždžionę,
ji nužudys tave. Iš miško gyvas neišeisi.
Ėjom daug kilometrų.
Toli keliavom, bet nieko neradom.
Ei, viskas gerai?
Jei mirsiu, nutempk ten, kur minkšta.
Pasakyk visiems, kad narsiai kovojau.
Pats pasakyk.
-Dieve, tu šaunus. -Tu irgi.
Miške pradedi girdėti garsus.
Niekada nesijauti, kad būtum vienas.
Atrodo, kad tave stebi.
Pamatai kažkokį plaukų kuokštą ir pradedi tikėti,
kad tuoj susidursi su milžiniška pelkių gorila.
Smirdėjo baisiai, kaip supuvę kiaušiniai ir šiukšlės.
Net jei nesutiksim tos pelkių gorilos,
džiaugiuosi, kad mes čia.
Aiškiai išgirdom tą keistą tuksenimą.
Tai jis.
Pamaniau: „Turi būt logiškas paaiškinimas.“
Turi būt logiškas paaiškinimas.
Gal tas bildesys, tai aligatorius, stipriai sukandęs nasrus.
Išgirdau kitą garsą.
Nuo to garso širdis nusirito į kulnus.
Viskas gerai, bičiuli?
Pirmai suvalgiau tuos grybus,
nemaniau, kad jie veikia.
Bet suveikė labai stipriai.
Ei. Bičiuli?
Viskas tarsi atsitraukė, nutolo, ir supratau:
„O, ne. Tikrai apsinešiau.“
O, ne. Tikrai apsinešiau.
Tada Romanas plačiai nusišypsojo ir pasakė:
„Žinai, kad arti.“
Arti.
Viskas tempiasi, įsijungia tunelinis matymas.
Viskas... tiesiog tolsta.
Arti.
Galvojau: „Kas per velnias?“
Kas per velnias?
Jei sutinki Pelkių žmogbeždžionę, turi išlikt ramus.
Visai kaip kiti plėšrūnai, jei bėgsi,
vysis vien iš instinkto.
Nežinau, kur nuėjo Romanas.
Buvau labai apsinešęs.
Romanai?
Ir tada pamačiau.
Pelkių žmogbeždžionė.
Po galais.
Jis buvo už maždaug trijų metrų.
Didžiapėdis turi ypatingų gebėjimų.
Kai kurie labiau natūralūs, kaip echolokacija,
bet taip pat moka bendrauti telepatiškai, skaito mintis.
Stovi ten ir žiūri...
lūpos nejuda.
Bet mintyse girdi: „Aš esu miško sergėtojas.“
Aš esu miško sergėtojas.
-Tavo lūpos nejudėjo. -Ne, bendrauju mintimis.
Kai kurie stovyklautojai sako,
kad jie įlenda į galvą su ypatingomis žinutėmis, perspėjimais.
Turėtum atsidaryt taupomąją sąskaitą.
Prarandi daug pinigų, kai naudojiesi tik einamąja.
-Ką? -Reguliariai tikrink
ar nepakito apgamų spalva.
Tas, ant peties, atrodo įtartinai.
Kai kalba mintyse,
Pelkių žmogbeždžionė žiūri tiesiai į sielą.
-Aš tau juokingas? -Brol, tas kvapas beprotiškas.
Ar aš klounas?
Jei ji pultų, stovėčiau vietoje.
Turi elgtis kaip su meška. Vis tiek gali nudėti.
Nepabėgsi,
todėl geriau žiūrėt į akis.
Esu tikras, kad akys buvo išsprogusios.
Pradedu suprasti, kad esu akis į akį su tuo,
ko norėjau labai ilgai,
bet mane bando nužudyti.
Kaip drįsti ateiti į mano namus ir kvepėti taip šviežiai ir švariai?
Nemaniau, kad turėsiu daktaro Džekilo ir pono Haido momentą,
bet pasakiau: „Ne šiandien.“
Ne šiandien, brolau!
Supratau, kad neturiu rimtų įrankių jam pribaigti,
tik mažą peiliuką iš degalinės.
Staiga atbėgo Romanas.
Travisai!
Romanai! Čia Pelkių žmogbeždžionė!
Tada supratau...
tai ne Pelkių žmogbeždžionė, tai Birmos pitonas.
Ne Pelkių žmogbeždžionė. Tai buvo Birmos pitonas.
Galvojau: „O, ne, negerai.“
Negerai!
Buvau toks apsinešęs, kad viskas buvo haliucinacijos.
CBS ŠEŠTADIENIO RYTAS
Jos yra invazinė rūšis, kuri nuniokojo
Evergleidso ekosistemą.
Visuomenės narius skatinama jas užmušti vos pamačius.
Jos turi labai daug jėgos.
KARAS PITONAMS
Jei apsivynios aplink kaklą,
nepasmaugs, o sulaužys tavo kaklą.
Tą akimirką tai atrodė nerealu, nes gyvatė buvo spalvota.
Tiek daug veiksmo, nesuprantu,
ar tai gyvatė, ar tikras gyvenimas?
Jaučiau, kad esu didelėj bėdoj.
Pitonas bandė kelis kartus įkąsti.
Jie turi stiprius dantis.
Romanas žiūrėjo, bandė nuspręst,
už kurio galo nori pagriebt jį.
Pagriebia už galvos. Tada imu savo peiliuką.
Buvau kaip Rembo.
Pasirodo, peiliukas iš degalinės yra pavojingesnis už pitoną.
Buvau susijaudinęs.
Iškėliau gyvatę virš galvos
kaip WWE čempiono diržą.
Manau, tada su Romanu užsimezgė tikras ryšys.
Nežinau, manau, abu turim kažką,
ko ieškome savyje.
Manau, tai radom giliai miške.
Ne to ieškojom, bet tai buvo tikras nuotykis.
Tai kelionės pabaiga.
Nuvažiavom į Evergleids Sitį.
kažkas parodė kelią pas Dastį Krambą.
DASTIS KRAMBAS MEDŽIOTOJAS
Aš Dastis Krambas, esu kiečiausias pitonų medžiotojas.
Esam garsioje „Wildman’s Pizza, Pasta & Pythons“ picerijoj Evergleids Sity.
PASTA & PYTHONS
Evergleidsas yra beprotiškas.
Čia jie pakeičia pitoną į picą.
PRITAIKOME BATUS!
Pirmasis pasaulyje pradėjau priimti pitonus kaip valiutą.
Nudiriame gyvatėms odą, paruošiam ją,
tada galime pagaminti bet kokį gaminį.
Diržus, batus, pinigines, rankines...
pitonų odos CD dėklus.
Esame kepę picą su pitono mėsa, nebloga.
Atrodė kaip aligatoriaus mėsa.
Skonis kaip jo, tik be žuvies prieskonio.
Skonis geras, tik reikia daug kramtyt.
Nenorėjau picos,
bet norėjau žinot, kaip išsaugot gyvatę.
Nuėjau pas Dastį Krambą ir pasakiau: „Pavyko. Pagavau pustrečio metro.“
Jis buvo draugiškas, apie viską papasakojo,
kaip išsaugot odą.
Turi pjauti aplink kloaką, aplink užpakalį.
Kai pasieki galvą,
odą gali nulupti kaip kojines.
Odos nenudyriau ten, parsivežiau namo.
Tiesą sakant, nenustojau tikėt, kad pelkių gorila bus tai,
ką rasim už kito medžio
ar po kitu akmeniu.
Visuomenė nebebūtų tokia pati, jei žinotų, kad egzistuoja dar viena žmonių rūšis.
Jie - tikrieji žemiečiai. Tai arčiausiai Dievo, ką turime.
Eina į bažnyčią keturis kartus per savaitę,
o čia, pelkėje, galbūt gali būti arčiau Dievo.
Išėjome ieškoti mistinės būtybės.
Vietoj to radome kažką tikro. Manau, būtent tame ir slypi visa magija.
Galvojau apie tai, kiek toli nuėjome, kad čia atsidurtume.
Tai buvo suvokimas, kad kelionė baigiasi.
Lyg stovėtum ant kalno viršūnės
ir savotiškai įgyvendintum svajones, net jei tai gyvatės laikymas rankose.
Išvertė Domantė Jančiūnaitė