Následující dění může být nebezpečné, ilegální, neetické,
malicherné, pošetilé, nemorální a rozhodně hloupé.
Ale taky je pravdivé.
Tak trochu.
Tohle se stalo už před lety.
Vždy mě učili mít ke hřbitovům úctu.
Nepřišlo mi, že si zahráváme s temnými silami nebo tak.
Fotila jsem celkem normální gotické fotky.
Byly emotivní. Byly temné.
Krása, zlato. Temněji. Jo.
V jednu chvíli
jsem stála před starým hodně vysokým betonovým křížem.
Nevím, jestli jsem do něho drcla, ale najednou začal padat.
A sakra!
Byla jsem v podstatě znehybněná
a došlo mi: „Sakra, jsem dvě a půl hodiny od domova.“
Měla jsem řídit do Jacksonvillu, ale necítila jsem nohy.
Ale to zvládneme.
Ahoj, pojďte dál.
Ahoj, jsem Bunnie.
Jsem rodilá Floriďanka a jsem tzv. Disney dospělák.
Jsme prostě lidi, kteří jsou propojení se svým vnitřním dítětem
a milujeme Disneyho kouzlo.
Ale taky dělám věci jako modeling a plivání ohně.
Visela jsem za háky v kůži a taky točím fetiš videa.
Kdykoli někdo slyší „fetiš“ nebo „BDSM“ a podobně,
představí si sex, ale o tom to vůbec není.
Když jsem poznala Bunnie, byla domina.
Jsem Livi. Dělám jogínku tady v Orlandu na Floridě.
Bunnie jsem poznala,
když jsem objevila takové místní sklepení,
kde jsem měla učit nahou jógu.
Šla ke mně a jeden z pánů mi říká:
„Jestli chceš Bunnie pozdravit, musíš jí strčit hlavu mezi prsa.“
Tak říkám: „Dobře.“
Popadl mě za hlavu, strčil ji mezi její prsa
a nechala mě tam přidusit. A tak jsem poznala Bunnie.
JEŽÍŠ MĚ MILUJE
Nepoznali byste to, ale jsem ze striktní křesťanské rodiny.
Amen.
Neměla jsem kamarády mimo církev.
Přišlo mi, že mě nikdo nechápe.
Nikdo mě nechápe.
Tak jsem chodila na internet.
Jedině tak se dalo seznámit.
POZNÁVEJTE DIVŇÁKY
Seznamovali jste se na internetu, ale nikomu o tom neříkali.
Bunnie, ty se seznamuješ na internetu?
Ne, mami, neseznamuju se na internetu.
Těší mě. Jsem Bunnie.
Kolem roku 2010 jsem poznala jednoho kluka, Lestera.
Říkal věci, který mě fakt oslovily.
Směju se jen, když krvácím.
A říkal samý zajímavý věci.
NA NIČEM NESEJDE
Bavili jsme se po internetu a tak.
Vybudovali jsme si přátelství, nebo jsem si to aspoň myslela.
- Tvá temnota je tak nádherná. - Má oblíbená barva je beznaděj.
Gravitace nás brzdí.
- Realita je doslovná. - Srdcebol je umění.
- Věřím rozkladu. - Apokalypsa každý den.
S každým mrknutím umírá chvíle.
Tehdy jsem žila v Jacksonvillu a on v Orlandu.
Navrhl, ať za ním přijedu.
Vykašli se na svůj život. Odjeď z Jacksonvillu.
Přijeď do skutečného města. Orlanda.
Já nevím.
NEVÍM
Je to tvůj osud. Jsi stvořená pro...
uctívání.
To je pravda.
Tak jo.
Tak jsem jela do Orlanda.
MAFLORIDA.COM SLUNEČNÍ STÁT
Naser si, Jacksonville.
Ahoj.
Konečně jsem Lestera poznala osobně. Byl taky model.
Vypadal hodně žensky, androgynně.
- Čau. - Ahoj.
A bydlel s tátou.
Pamatuju, že jeho otec byl jako pravý sithský lord.
Pěkný dům. Bydlíte tu sami dva?
- Můžou být jen dva. - Pane.
Sithismus je na Floridě náboženství,
a on byl jeho kazatelem.
Ale já se tak nějak přizpůsobuju.
A nechávám život plynout.
Vítej v mém studiu.
Krása.
Bylo fajn mít kamaráda,
o kterém jsem si myslela, že mi rozumí.
Já ti rozumím.
Lester mi připadal jako má spřízněná duše,
protože sám vypadal tak odlišně.
- Vypadáš tak odlišně. - Srát na normální.
- Tehdy nebylo populární takový být. - Srát na populární.
A přišlo mi hrozně super, že je sám sebou.
Srát...
na ostatní.
Srát na ostatní.
Pomohl mi vidět se v novém světle.
Bylo skvělý vidět tak krásnou práci.
To je ono.
- Ano. - Cítili jste z toho emoce.
- Přestaň hrát! - A byl to dobrý únik
z mého světa doma a tak.
Vyvedl mě z komfortní zóny...
ZVÍŘECÍ OBĚŤ
...k novým nápadům, jiným přesvědčením a prostě...
mě to nadchlo.
Později té noci jsme šli do motelu 6.
Nevím, jak na to došlo,
ale skončili jsme oblečení ve vaně plné vody a hulili trávu.
Lester chtěl ubalit dalšího jointa.
- Došly papírky. - Nedošly.
Řekl, že použijeme stránky z Bible.
Neotevřeme tím dveře Satanovi?
Ať přijde.
Nepřišlo mi, že si zahráváme s temnými silami nebo tak.
Další den
mě Lester pozval na focení na hřbitově.
Lester bral to focení fakt vážně.
To je ono, kotě. Buď temná, zvrácená.
Měl tam i divného juggala za pomocníka.
Tak zaříkávej, Hanseli.
Řekl jsem zvrácená. No tak.
Jo, sakra.
Vždy mě učili mít k hřbitovům úctu.
Ale zaprvé, nedělali jsme nic neuctivého.
Znesvěť ho. Říkám, znesvěť ho! To je jako něčí babina.
Je fakt divný být tu zpátky.
Rozhodně mi to připomíná ten kříž, co spadl,
ale je to náhrada, protože tamten se rozbil.
Ten co na mě spadl byl větší.
Později jsem zjistila, že měl přes 300 kilo.
VELMI TĚŽKÉ
Lester měl nějaké fotografy, se kterými chtěl pracovat.
Jo, sakra.
Bylo to působivé a krásné.
To je ono.
Dala jsem ruku nahoru a nakláněla se.
Sakra, jo, jsi z pekla, kotě.
Nevím jistě, jak se to stalo.
Do prdele, to je ono. To je fakt zvrhlý, jo.
Kříž se začal vyvracet.
Ty vole.
Přišpendlil mě k zemi.
Ruce jsem měla takhle, jak jsem padala, až na zem.
A jak jsem lehla, ruce šly do strany.
Pomoc.
Jen na mě čuměli a nic neudělali.
- To je... - Že prý to je...
...tragicky nádherný!
„Tragicky nádherný.“
Pomoc!
A prostě mě dál fotili.
Hanseli, přidej mlhu. Pojď!
V jednu chvíli to vypadalo, že mi jde Lester pomoct.
Vzal mi hlavu do rukou a řekl...
Jen se uvolni.
A pak...
Hej, vypadá to dobře?
Nemohla jsem tomu věřit. Lester jen dál pózoval.
Mně to drtí vnitřnosti, a on si to dál fotí.
Dělá takhle a takhle.
Pamatuju, že jsem tam ležela a říkala si: „Proč se mi to stalo?“
Proč se mi to stalo?
Vždy si říkáme, proč se nám dějí špatné věci, a někdy je to démonické.
Je plno způsobů, jak otevřít dveře
Satanovi a jeho říši.
Jmenuji se Brian Holmes.
Jsem pastor a zakladatel pastorace MPowered.
Dveře mu otevřete satanistickými rituály, rouháním.
Kouřit stránky Bible je rozhodně něco, k čemu navádí démoni,
anebo to k nim ty dveře otevře.
- Neotevře to dveře Satanovi? - Ať přijde.
Mám tu tři druhy vybavení. Dám si je sem.
Jmenuju se Larry Lawson.
Jsem vedoucí Floridského úřadu pro vyšetřování paranormálních jevů
a zakladatel Indian River Hauntings, LLC.
Tak zjistím, zda se tu tehdy dělo něco démonického
či nadpřirozeného.
Je tu někdo, kdo by s námi dnes chtěl mluvit?
Nechceme vám ublížit. Máme k vám největší úctu.
Počkám tady. Ozvěte se, až budete připraveni.
Nakonec jsem na ně zařvala.
Říkám: „Sundejte to, sundejte to.“
Sundejte to.
Všichni se snažili ten kříž zvednout.
Ale nešlo jim to. Tak...
jsem ho ze sebe shodila.
Ta věc s adrenalinem, víte, jak babička zvedne z dítěte auto,
je skutečná.
Dodnes si pamatuju, jak se mi ulevilo,
když jsem ho odhodila a on spadl.
Tu noc jsme jeli do nemocnice.
To je divné.
- Páni. - Páni?
Rozdrcení náhrobkem jsem tu ještě neměl.
Toto je prvně.
Doktor mi sahal na nohy a ptal se: „Cítíš to?“
- Cítíš to? - Ne.
Toto? Fascinující.
To je hrůza.
Já myslel, že jste si to vymysleli,
abyste z nás vytáhli léky.
Není to poprvé, co si doktor myslel, že jen somruju léky.
Jaký prášky může dostat? Oxy? Vicodin?
Tak jo, chápu, o co tu jde.
Říká: „V pohodě. Jen pár modřin.“
- V pohodě. Jen pár modřin. - Ale já necítím nohy.
To je normální. Pohmoždění často způsobí paralýzu.
Jděte ven, třeba do klubu.
Dělejte, co chcete. Pardon. Zmizte odsud. Ven!
Do klubu?
A Lester říká: „No nic, já jdu.“
- No nic, já jdu. - Co?
„Protože chci tančit.“
Chci tančit. Dnešek byl drsnej.
Ale vypadáš dobře, jo.
Dobře dojeď.
Říkám si: „Víte co, musím vypadnout.“
No tak, Bunnie, to dáš.
Bylo mezi půlnocí a jednou ráno.
Domů je to asi dvě a půl hodiny jízdy
z Orlanda do Jacksonvillu, jenže necítím nohy.
Ale nějak to dám.
Byla to makačka, ale nakonec jsem se do auta vyškrábala.
Bylo to celý neskutečný.
To dáš, holka.
Jo, byla jsem v podstatě ochrnutá,
od pasu dolů jsem nic necítila.
Neuměla jsem hýbat nohama bez pomocí rukou.
Upřímně mi to celkem šlo.
Popelnice. Sakra!
- Jejda. - Skoro nic jsem nesrazila.
Jejda, jejda.
Tahle cesta je hrozná.
Má jednu z největších měr úmrtí, bouraček a nevysvětlitelných věcí.
Pardon!
Byla jsem jen vděčná, že existoval tempomat
a že na mém autě fungoval.
PALIVO
Samozřejmě mi došel benzín. Zastavila jsem na benzínce...
...vylezla jsem ven.
Byl to boj, ale dělala jsem tae kwon do,
a tam nás učí plazit se.
takže jsem měla průpravu ve smýkání těla za sebou.
Dvojka. A ještě dvě tyhle.
Sjet ze silnice 95 k rodičům,
to byla ta nejzajímavější část cesty.
Jedete do kopce a z kopce,
do jedné zatáčky a do druhé zatáčky.
Doufala jsem, že zvládnu nevzbudit naše,
ale bohužel.
Když viděli, co mi je,
zavolali záchranku.
Tou dobou už jsem měla nohy hrozně oteklé, žlutofialové.
Udělali mi rentgeny, CAT, krevní testy a všechno.
- Co mi je? - A řekli mi: „Je polámaná.“
- Je polámaná. - Já to věděla.
Možná už nebude chodit.
Možná už nebudu chodit.
A musela jsem si říkat,
jestli mě Bůh trestá za ty věci, co jsem dělala?
To mě Bůh trestá?
Je to možné, ale možná to Bůh taky dopustil,
aby jí otevřel oči.
Haló, jsem tu. Poslouchám.
Tyhle dokumentární lidi zajímá,
jestli to Bunnie trestal Bůh.
Můžeme vás slyšet přes tento přístroj,
jestli s námi chcete mluvit.
Zdá se, že se tu dnes nic moc neděje.
S tím, co teď vím, si nemyslím, že to bylo paranormální.
Nemyslím si, že Bůh někoho trestal.
Spíš to jen byla strašná nehoda,
kde se někdo zranil při oblíbené činnosti.
Doktorka řekla: „Máte štěstí, že máte tak velký prsa.“
Máte štěstí, že máte tak velká prsa.
Díky.
Říkali, že to přežila
díky svým bujným vnadám.
Chcete si to nechat? Ne?.
Šílený je, že jsem nikdy neměla oficiální rehabilitace,
prostě jsem se sama naučila znova chodit a vyšlo to.
Jediný problém je, že občas se nečekaně podlomím,
protože mi kyčel na moment prostě...
Změnila se,
ale pořád ji vidím jako tu gotičku Bunnie,
pro mě je pořád ta drsňačka.
Pravá síla spočívá nejen v tom, najít samu sebe,
ale přijmou tu osobu, kterou najdete.
Překlad titulků: Eva Haasová