מה שאתם עומדים לראות עלול להיות מסוכן, לא חוקי, לא אתי,
קטנוני, מוטעה, בלתי מוסרי, וללא שום ספק טיפשי.
אבל זוהי גם האמת.
בערך.
- אורלנדו, פלורידה -
זה קרה לפני שנים.
תמיד חונכתי לכבד בתי קברות.
לא חשבתי שאנחנו מתעסקים עם כוחות אפלים או משהו.
עשיתי יום צילומים גותי די אופייני.
זה היה מלא רגש. זה היה אפל.
מדהים, מותק. אפל יותר, אפל יותר, כן.
בנקודה מסוימת,
עמדתי מול צלב בטון כזה מאוד גבוה ומאוד ישן.
אני לא יודעת אם התנגש בו משהו, אבל הוא התחיל ליפול קדימה.
הו, פאק!
הייתי למעשה משותקת
והבנתי, "שיט, אני במרחק שעתיים וחצי נסיעה מהבית".
עכשיו אצטרך לנהוג לג'קסונוויל, אבל אני לא מרגישה את הרגליים.
אבל נגרום לזה לקרות.
- זו פלורידה, אחי. -
- אורלנדו, פלורידה -
היי! היכנסו.
היי, אני באני.
נולדתי וגדלתי בפלורידה ואני מה שנקרא בוגרת דיסני.
אנחנו פשוט אנשים שנשארים מחוברים לילד הפנימי שבהם
ונהנים מהקסם של דיסני.
אבל אני עושה עוד דברים כמו דוגמנות, להטוטי אש,
נתליתי מקרסים בעור שלי. ואז עשיתי הרבה סרטוני פטיש.
בכל פעם שמישהו שומע את המילים "פטיש" או "BDSM" או משהו כזה,
הם חושבים על סקס. אבל זה לא העניין בכלל.
כשפגשתי את באני, היא הייתה שולטת.
קוראים לי ליבי. אני מורה ליוגה כאן באורלנדו, פלורידה.
הכרתי את באני
כשהתוודעתי בדיוק לצינוק מקומי
בו לימדתי יוגה בעירום.
היא נכנסה ואחד הבחורים שם אמר לי,
"כדי לומר שלום לבאני, את צריכה לתקוע את הפנים בין השדיים שלה".
אז אמרתי, "בסדר".
הוא תפס לי את הראש ותקע אותו ישר בין הציצים שלה,
והניע את הראש שלי מצד לצד. אז ככה הכרתי את באני.
ישו אוהב אותי
לעולם לא היית מנחש את זה, אבל גדלתי בבית נוצרי מאוד נוקשה.
אמן.
לא היו לי חברים מחוץ לכנסייה.
הרגשתי שאף אחד לא מבין אותי.
אף אחד לא מבין אותי.
אז הייתי מתחברת לרשת.
זו הייתה הדרך היחידה להכיר אנשים חדשים.
לפגוש יצורים משונים
אתה בעצם מכיר אנשים ברשת,
אבל לא סיפרת לאף אחד שהכרת מישהו ברשת.
באני, את מכירה מישהו ברשת?
לא, אמא, אני לא מכירה אף אחד ברשת.
נעים להכיר. אני באני.
אז סביב 2010 הכרתי בחור בשם לסטר.
הוא אמר דברים שמאוד התחברתי אליהם.
אני מחייך רק כשאני מדמם.
והיו לו דברים כל כך מעניינים לומר.
שום דבר לא משנה
דיברנו ברשת וזה.
ביססנו חברות, או מה שאני הבנתי כחברות.
האופל שלך כל כך יפהפה. -הצבע האהוב עלי הוא ייאוש.
כוח המשיכה הוא העולם העוצר בעדנו.
המציאות מילולית מדי עבורי. -בואי נשים את ה"לב" ב"שברון לב".
אני בוטחת רק בחידלון. -כל יום הוא אפוקליפסה.
בכל פעם שאני ממצמצת, מת רגע.
באותה תקופה, גרתי בג'קסונוויל והוא גר באורלנדו.
ואז הוא ביקש ממני לבוא לבקר אותו.
עזבי את חייך שם. עזבי את ג'קסונוויל.
בואי לעיר אמיתית, לאורלנדו.
אני לא יודעת.
לא'דעת
זה הייעוד שלך. את אמורה להיות...
נערצת.
זה נכון.
טוב.
אז הגעתי לאורלנדו.
- MYFLORIDA.COM מדינת אור השמש -
לכי תזדייני, ג'קסונוויל.
היי.
סוף סוף פגשתי את לסטר במציאות. גם הוא היה דוגמן.
בעל מראה מאוד נשי, מאוד אנדרוגיני.
היי. -היי.
וגם הוא גר עם אבא שלו.
אני זוכרת שאבא שלו היה מטיף סית' רשמי.
מקום חמוד. רק שניכם גרים פה?
יכולים להיות רק שניים. מאסטר.
כאילו, סית' היא באמת דת כאן בפלורידה,
והוא באמת היה מטיף שלה.
אבל זרמתי כזה.
אני אוהבת לראות לאן החיים ייקחו אותי.
ברוכה הבאה לסטודיו שלי.
יפהפה.
היה לי נחמד שיש לי חבר כזה
שחשבתי שהוא מישהו שמבין אותי.
אני מבין אותך.
לסטר חשב שהוא נפש תאומה,
כי הם נראו כל כך שונים.
אתה כל כך שונה. -שתזדיין הנורמליות.
אז זה לא היה פופולרי להיות ככה. -שתזדיין הפופולריות.
וחשבתי שזה ממש מגניב שהוא פשוט עצמו.
שיזדיינו...
כל השאר.
שיזדיינו כל השאר.
הוא עזר לי לראות את עצמי באור חדש.
זה היה כל כך מגניב לראות עבודה יפה כל כך.
בדיוק ככה. כן.
כן. -אפשר לחוש ברגש.
תסבלי בשבילי! -וזו הייתה בריחה מאוד מוצלחת
מהבית והעולם והכול.
הוא דחק אותי מאזור הנוחות שלי...
- הקרבת בעלי חיים -
אל עבר רעיונות חדשים, אמונות שונות. וזה פשוט...
ריגש אותי כל כך.
מאוחר יותר באותו לילה הלכנו לחדר במוטל 6.
אני לא זוכרת מה גרם לנו לעשות את זה,
אבל מצאנו את עצמנו יושבים בבגדים באמבטיה מלאה מים ומעשנים מריחואנה.
לסטר רצה לגלגל עוד ג'וינט.
נגמרו לנו הניירות. -לא, לא נגמרו.
אז הוא אמר שישתמש בדפים מהתנ"ך.
זה לא, כאילו, יפתח דלת לשטן?
שיבוא.
לא הרגשתי שאנחנו עובדים עם כוחות אפלים או משהו כזה.
אז ביום למחרת,
לסטר הזמין אותי להצטלם בבית קברות.
לסטר היה רציני מאוד לגבי יום הצילומים הזה.
בדיוק, תני לי את זה אפל, מעוות.
אפילו היה לו עוזר ליצן מוזר.
תמשיך לדקלם, הנזל.
אמרתי מעוות, קדימה.
כן, בדיוק ככה.
חונכתי לכבד בתי קברות.
קודם כל, כאילו, אנחנו לא עושים שום דבר שלא מכבד.
תחללי אותו! אמרתי תחללי! זו סבתא של מישהו!
מרגיש ממש מוזר לחזור לכאן שוב.
זה ממש מזכיר לי את הצלב שנפל,
אבל זה אחד חדש, כי הקודם נשבר.
זה שנפל עלי היה גדול יותר.
גיליתי מאוחר יותר שהוא שקל מעל 320 קילו.
- כבד מאוד -
לסטר הכיר כמה צלמים שהוא רצה שנעבוד איתם.
כן, בדיוק ככה.
זה היה מאוד מלא רגש ויפהפה.
בדיוק.
והנחתי את הידיים למעלה ונשענתי ככה.
כן, הגעת מהגיהינום מותק.
אני לא בטוחה איך זה קרה.
כן. בדיוק. זה כל כך דפוק. בדיוק.
הצלב התחיל לנטות הצידה.
שיט.
הוא הצמיד אותי לקרקע.
הזרועות שלי היו כאן כש... נפלתי, עד למטה.
וכשפגעתי באדמה, הזרועות שלי התפרשו לצדדים.
הצילו.
הם פשוט בהו בי ולא עשו כלום.
זה כל כך... -הם קראו לזה...
יפהפה בצורה טרגית!
"יפה בצורה טרגית".
הם פשוט המשיכו לצלם.
הנזל, עוד ערפל, אחי! קדימה!
היה איזה רגע בו נראה שלסטר עשוי באמת לעזור לי.
הוא החזיק את הראש שלי בידיים שלו ואמר...
פשוט תירגעי.
ואז...
היי, זה נראה מגניב?
לא האמנתי לזה. לסטר פשוט עשה פוזות למצלמה.
הקרביים שלי נמחצים והוא עדיין חושב על הצילומים.
הוא עושה ככה וככה.
אני זוכרת ששכבתי שם וחשבתי, "למה זה קרה לי?"
איך זה קרה לי?
כולנו תוהים למה קורים לנו דברים רעים ולפעמים מעורבים בכך שדים.
ישנן דרכים רבות לפתוח דלתות
לשטן ולממלכה שלו.
שמי הוא בריאן הולמס.
אני כומר ומייסד מרכזי המיסיון הנוצריים MPowered.
ניתן לפתוח דלת באמצעות פולחנים שטניים, חילול שם שמיים.
אין ספק שדבר כמו עישון דפים מהתנ"ך הוא דבר שנעשה בהשראת שדים,
או שבחירה לעשות כן תפתח את הדלת לאויב.
זה לא, כאילו, יפתח דלת לשטן? -שיבוא.
יש לי שלושה מכשירים כאן. אני אניח אותם כאן.
שמי הוא לארי לאוסון.
אני ראש הלשכה לחקירות על-טבעיות של פלורידה.
ומייסד חברת אינדיאן ריבר האונטינג.
המכשירים יעזרו לי לקבוע אם התרחש היום משהו
שטני או על-טבעי.
יש פה מישהו שרוצה לדבר איתנו הלילה?
אין לנו כל כוונות להזיק לך. אנחנו כאן מתוך כבוד.
אני הולך לחכות כאן עכשיו. תקראו לי כשתהיו מוכנים.
בסוף, צעקתי עליהם.
ואמרתי, "תורידו את זה ממני, תורידו את זה ממני".
תורידו את זה ממני.
הם ניסו להרים את הצלב יחד.
ולא הצליחו. אז...
דחפתי אותו ממני.
כל הקטע הזה של האדרנלין, כאילו, כמו "הסבתא שהרימה מכונית מילד".
זה אמיתי.
עד היום אני זוכרת שהוא היה כל כך קל
העפתי אותו ממני והוא פשוט... נחת.
באותו לילה, הלכנו לבית החולים.
כל כך מוזר.
וואו. -וואו?
מעולם לא ראיתי מישהו שנמחץ על ידי מצבה.
זו פעם ראשונה.
הרופא נגע לי ברגליים ושאל, "את מרגישה את זה?"
את מרגישה את זה? -לא.
זה? זה מרתק.
זה פשוט נורא.
בכנות, חשבתי שאתם סתם יצורים שממציאים משהו
כדי להשיג סמים או משהו.
זו לא הפעם הראשונה שרופאים חשבו שאני מחפשת סמים.
אילו סמים היא תוכל לקבל? אוקסיקודון? ויקודין?
טוב. אני מבין לאן זה הולך.
הוא אמר, "את בסדר, אלה רק חבלות".
את בסדר, אלה רק חבלות. -אבל אני לא מרגישה את הרגליים.
זה נורמלי. נפוץ שחבורות גורמות לשיתוק.
אתם צריכים לצאת לאיזה מועדון או משהו,
תעשו מה שאתם. סליחה, זוז מפה. קישטה!
ללכת למועדון?
ולסטר אמר, "אז, אני הולך".
אז, אני הולך. -מה?
"כי אני רוצה לרקוד".
אני רוצה לרקוד. היה יום קשה.
את נראית בסדר. את נראית מצוין, האמת.
אז, סעי בזהירות.
אמרתי, "אתה יודע מה? אני פשוט חייבת לזוז".
קדימה, באני. יש לך את זה.
השעה הייתה בערך חצות, 1:00 לפנות בוקר.
חשבתי לעצמי שהנסיעה הביתה מאורלנדו לג'קסונוויל
לוקחת בערך שעתיים וחצי, אבל אני לא מרגישה את הרגליים.
אבל אנחנו נגרום לזה לקרות.
זה היה מאבק, אבל הצלחתי להיכנס לרכב.
הכול היה פשוט סוריאליסטי.
יש לך את זה, ילדה.
כן, הייתי בעצם משותקת.
לא יכולתי להרגיש כלום מהמותניים ומטה.
לא יכולתי להזיז את הרגליים בלי להרים אותן בידיים.
למען האמת, עשיתי עבודה די טובה.
יום פינוי הזבל. פאק!
אופס. -כמעט ולא פגעתי בכלום.
אופס, אופס.
הכביש הזה נוראי.
יש לו שיעור גבוה של מקרי מוות, תאונות, דברים בלתי מוסברים,
סליחה!
רק אומר שאני אסירת תודה שיש כזה דבר בקרת שיוט.
וזה הדבר היחיד שעבד ברכב שלי.
- דלק -
כמובן שנגמר לי הדלק. עצרתי בתחנת דלק...
גררתי את עצמי החוצה.
זה היה מאבק, אבל התאמנתי בטאקוונדו,
ושם לימדו אותנו לזחול ולנוע עם הזרועות.
אז הייתי ערוכה לגרור את הגוף שלי בהצלחה.
משאבה שתיים. ושניים כאלה.
ירדתי לכביש 95 למקום בו ההורים שלי גרו,
זה היה החלק המעניין ביותר בניווט.
וצריך לעלות במעלה הגבעה ומורד הגבעה,
ומעבר לסיבוב ועוד סיבוב.
קיוויתי שאצליח להגיע הביתה בלי להעיר את ההורים שלי,
אבל זה לא קרה.
כשהם ראו כמה אני פצועה...
הם הזמינו אמבולנס.
בשלב הזה, הרגליים שלי היו מאוד נפוחות, מאוד צהובות, מאוד סגולות.
הם עשו לי צילום רנטגן, סריקת CT, בדיקות דם, הכול.
מה קרה? -והם נכנסו ואמרו, "היא שבורה".
היא שבורה. -ידעתי.
ייתכן שלעולם לא תלך שוב.
ייתכן שלעולם לא אלך שוב.
והתחלתי לתהות,
האם אלוהים מעניש אותי על הדברים שעשיתי?
האם אלוהים מעניש אותי?
ייתכן שאלוהים גם אפשר לזה לקרות
כדי לנער אותה.
שלום שם, אני כאן מקשיב.
החבר'ה פה מהסרט התיעודי רוצים לדעת
אם אלוהים העניש את באני.
ייתכן שנוכל לשמוע אתכם דרך... המכשיר הזה
אם תרצו לדבר איתנו.
לא נשמע שיש כאן משהו מיוחד הלילה.
בהתאם לעובדות הזמינות לנו כעת, אני לא חושב שהיה פה משהו על-טבעי.
אני לא חושב שאלוהים העניש אף אחד.
אני חושב שזו הייתה פשוט תאונה איומה
שמישהו נפגע בה בזמן שעשה משהו שהוא אוהב.
הרופאה אמרה, זו ממש ברכה שהחזה שלך כל כך גדול".
זו ממש ברכה שהחזה שלך כל כך גדול
תודה.
המסר שאני קיבלתי הוא שחייה ניצלו
בזכות החזה השופע שלה.
רוצה לשמור את זה? לא?
מה שמטורף הוא שמעולם לא קיבלתי טיפול רשמי כלשהו.
לימדתי את עצמי ללכת שוב. וזה די עבד.
הבעיה היחידה היא שלפעמים, באופן אקראי, אני נוטה הצידה,
כי המותן שלי פשוט... לשנייה אחת.
כלומר, היא השתנתה,
אבל אני עדיין רואה אותה בתור באני הגותית הפרוותית,
כאילו, הקשוחה המגניבה, ככה אני רואה אותה.
כוח אמיתי אינו רק לגלות את עצמך,
אלא לקבל את האדם שמצאת.
תרגום כתוביות: תומר לביא