Tai, ką išvysite, gali būti pavojinga, nelegalu, neetiška,
niekinga, neprotinga, amoralu ir absoliučiai kvaila.
Bet visa tai tiesa.
Kaip ir.
ORLANDAS, FLORIDA
Tai nutiko prieš daug metų.
Mane visada mokė gerbti kapines.
Nemaniau, kad žaidžiame su tamsiosiomis jėgomis.
Darėme gana paprastą gotų fotosesiją.
Daug emocijų. Tamsu.
Gražu, mažyte. Tamsiau, taip.
Vienu metu
atsistojau prieš labai aukštą, labai seną betoninį kryžių.
Nežinau, gal kas nors jį užkliudė, bet jis ėmė virsti į priekį.
Po velnių!
Iš esmės buvau paralyžiuota,
supratau: „Po galais, esu už pustrečios valandos nuo namų.“
Dabar turiu važiuoti į Džeksonvilį, bet nejaučiu kojų.
Bet mes tai padarysim.
ORLANDAS, FLORIDA
Sveiki! Užeikit.
Sveiki, aš Banė.
Gimiau ir užaugau Floridoj, esu vadinamoji Disnėjaus suaugusioji.
Mes tiesiog žmonės, kurie moka susijungti su vidiniu vaiku,
man labai patinka Disnėjaus magija.
Taip pat esu modelis, rengiu pasirodymus su ugnimi.
Esu kabėjusi ant kablių, įkabintų į odą. Ir filmavausi nemažai fetišo vaizdo įrašų.
Kai kas nors išgirsta žodį „fetišas“, „BDSM“ ar kažką panašaus,
jie iškart pagalvoja apie seksą. Bet tai visai ne apie tai.
Kai sutikau Banę, ji buvo dominuotoja.
Aš Livė. Esu jogos mokytoja Orlande, Floridoje.
Sutikau Banę,
nes man buvo parodyta vietinė požeminė erdvė,
kurioj turėjau mokyt nuogos jogos.
Ji ėjo pro šalį, o vienas vyras pasakė:
„Jei nori pasisveikint su Bane, turi veidu pasitrint į jos krūtinę.“
Pasakiau: „Gerai.“
Jis paėmė mano galvą ir įkišo į jos papus,
trynė veidą į jos krūtinę. Taip ir susipažinau su Bane.
JĖZUS MANE MYLI
Niekada neatspėtumėt, bet augau griežtuose krikščioniškuose namuose.
Amen.
Draugų ne iš bažnyčios neturėjau.
Atrodė, niekas manęs nesupranta.
Niekas manęs nesupranta.
Todėl eidavau į internetą.
Tik taip susipažindavau.
SUSIPAŽINKITE SU KEISTUOLIAIS
Susipažindavai internete,
bet niekam apie tai nesakydavai.
„Bane, kalbi su žmonėmis internete?“
„Ne, mama, su niekuo nekalbu internete.“
„Malonu susipažinti. Aš Banė.“
Maždaug 2010 metais susipažinau su Lesteriu.
Sakė dalykus, kurie man patiko.
Šypsausi tik tada, kai kraujuoju.
Jis pasakojo įdomius dalykus.
NIEKAS NESVARBU
Bendravome internete.
Sukūrėme draugystę, bent jau aš taip maniau.
-Tavo tamsa tokia graži. -Mėgstamiausia spalva - beviltiškumas.
Gravitacija bando mus sulaikyt.
-Realybė per paprasta. -Paverskim širdgėlą menu.
-Pasitikiu nykimu. -Dienos yra apokalipsė.
Kai sumirksiu, dingsta akimirka.
Tada gyvenau Džeksonvilyje, o jis Orlande.
Tada paprašė pas jį atvykti.
Atsisakyk savo gyvenimo ten. Palik Džeksonvilį.
Atvažiuok į tikrą miestą, Orlandą.
Nežinau.
NŽN
Tai tavo likimas. Turi būti...
garbinama.
Tai tiesa.
Gerai.
Tad nuvykau į Orlandą.
MYFLORIDA.COM SAULĖTOJI VALSTIJA
Velniop tave, Džeksonvili.
Labas.
Galiausi susitikau su Lesteriu. Jis irgi buvo modelis.
Labai moteriška išvaizda, androginiškas.
-Labas. -Labas.
Ir jis gyveno su tėčiu.
Atsimenu, jo tėvas atrodė kaip Sito lordo pamokslininkas.
Šauni vieta. Tik judu?
-Gali būti tik du. -Šeimininke.
Sitas čia, Floridoje, iš tikrųjų yra religija,
jo tėvas ja tikėjo.
Bet plaukiu pasroviui.
Žiūriu, kur nuves gyvenimas.
Sveika atvykus.
Gražu.
Buvo gera turėti tokį draugą,
kuris, kaip atrodė, mane supranta.
Suprantu tave.
Lesteris buvo kaip sielas brolis,
nes jie patys atrodė visiškai kitaip.
-Tu kitoks. -Velniop normalumą.
-Nebuvo populiaru tokiu būti. -Velniop populiarumą.
Maniau, labai kieta, kad jis yra savimi.
Velniop...
visus kitus.
Velniop visus kitus.
Jis padėjo man pamatyti save kitaip.
Buvo šaunu matyti tokį gražų darbą.
Štai taip. Taip.
-Taip. -Galėjai jausti jausmus.
-Baik vaidinti! -Galėjau pabėgti
nuo pasaulio ir visko, kas jame.
Stūmė iš komforto zonos...
GYVŪNŲ AUKA
...link naujų idėjų, naujų pažiūrų. Ir...
labai džiaugiausi.
Vėliau tą vakarą nuėjome į „Motel 6“ kambarį.
Neprisimenu, kodėl taip nusprendėme,
bet galiausiai sėdėjome apsirengę, vonioje, pilnoje vandens, rūkydami žolę.
Lesteris norėjo dar vienos suktinės.
-Baigėsi popierius. -Visai ne.
Jis pasiūlė naudoti Biblijos puslapius.
Ar tai neatvers durų Šėtonui?
Įsileisk jį.
Nemaniau, kad dirbame su tamsiosiomis jėgomis ar kažkuo panašiu.
Kitą dieną
Lesteris pakvietė padaryti fotosesiją kapinėse.
Lesteris rimtai žiūrėjo į šią fotosesiją.
Štai taip, mažyte. Štai taip. Noriu tamsos, keistumo.
Net turėjo keistą klouną, kuris jam padėjo.
Tęsk, Hanseli.
Noriu keistumo. Nagi.
Taip, po galais, taip.
Mane mokė gerbti kapines.
Pirmiausia, nedarėm nieko nepagarbaus.
Išniekink! Liepiau išniekint! Tai kažkieno močiutė!
Keista vėl čia būti.
Primena kryžių, kuris nukrito,
bet čia kitas, nes tas sulūžo.
Tas, kuris užkrito ant manęs, buvo didesnis.
Vėliau sužinojau, kad svėrė virš 300 kilogramų.
LABAI SUNKUS
Lesteris turėjo fotografų, su kuriais norėjo dirbti.
O, taip.
Buvo labai niūru ir gražu.
Štai taip.
Buvau pakėlus ranką, taip rėmiausi.
Taip, tu iš pragaro, mažyte.
Nežinau, kaip tai nutiko.
Taip. Labai gerai. Eina šikt. Štai taip.
Kryžius pradėjo svirti.
Po galais.
Jis prispaudė mane.
Kai krito, mano rankos buvo čia... iki pat galo.
Kai nukritau ant žemės, rankos buvo šonuose.
Padėkit.
Jie žiūrėjo ir nieko nedarė.
-Tai... -Sakė...
...tragiškai gražu!
„Tragiškai gražu.“
Padėkit!
Toliau fotografavo.
Hanseli, daugiau dūmų! Nagi!
Vieną akimirką atrodė, kad Lesteris man padės.
Paėmė mano ranką ir pasakė...
Ramiai.
O tada...
Ei, ar atrodo kietai?
Negalėjau patikėti. Lesteris pozavo.
Traiškė mano organus, o jis vis dar manė, kad tai fotosesija.
Darė taip ir taip.
Pamenu, gulėjau ir galvojau: „Kodėl taip nutiko man?“
Kodėl taip nutiko man?
Klausiam, kodėl nutinka blogi dalykai, kartais tai turi šėtonišką atspalvį.
Yra daug būdų atverti duris
Šėtonui ir jo karalystei.
Aš Brajanas Holmsas.
Esu MPowered Krikščionių Tarnystės pastorius ir įkūrėjas.
Per satanistinius ritualus ar šventvagystę galima atverti duris.
Biblijos puslapių rūkymas yra vedamas demonų,
toks elgesys atidaro duris priešui.
-Ar tai neatvers durų Šėtonui? -Įsileisk jį.
Turiu tris įrenginius. Padėsiu juos čia.
Aš Laris Losonas.
Esu Floridos Paranormalių tyrimų biuro direktorius
ir „Indian River Hauntings, LLC“ įkūrėjas.
Šie prietaisai padės nustatyti, ar tą dieną vyko kas nors
paranormalaus.
Ar su mumis nori kas nors pasikalbėti?
Nenorime jums pakenkti. Esam čia su didžiausia pagarba.
Palauksiu čia. Kalbėkit, kai būsit pasiruošę.
Galiausiai, pradėjau rėkti ant jų.
Sakiau: „Nuimkit.“
Nuimkit.
Bandė pakelti kryžių.
Nesugebėjo. Taigi...
Pati jį nustūmiau.
Tai adrenalinas, kai močiutė nuo vaiko pakelia automobilį.
Tai tikra.
Aš iki šiol prisimenu, kaip lengva buvo
jį nusviesti, ir jis tiesiog... nukrito.
Tą vakarą nuvykome į ligoninę.
Labai keista.
-Vau. -Vau?
Nesu matęs, kad ant ko nors būtų užkritęs paminklas.
Pirmas kartas.
Gydytojas palietė kojas ir paklausė: „Ar jauti?“
-Ar jauti? -Ne.
O tai? Neįtikėtina.
Siaubinga.
Galvojau, jūs, keistuoliai, prisigalvojot,
norėjot stiprių vaistų.
Ne pirmas kartas, kai gydytojai galvoja, jog noriu gauti stiprių vaistų.
Kokių vaistų galėtų gauti? Oksio? Vikodino?
Gerai. Matau, kur tai veda.
Pasakė: „Viskas gerai. Tik mėlynė.“
-Viskas gerai. Tik mėlynė. -Bet nejaučiu savo kojų.
Normalu. Mėlynės dažnai sukelia paralyžių.
Keliaukit į kokį klubą,
darykit, ką norit. Atsiprašysiu. Dinkit iš čia. Eikit! Eikit!
Į klubą?
Lesteris pasakė: „Keliausiu.“
-Keliausiu. -Ką?
„Nes noriu šokti.“
Noriu šokti. Šiandien buvo sunki diena.
Atrodai gerai. Iš tiesų, puikiai.
Važiuok atsargiai.
Pagalvojau: „Žinai ką? Turiu keliauti.“
Nagi, Bane. Tau pavyks.
Buvo apie vidurnaktis, pirma valanda.
Galvojau, kad iki namų apie pustrečios valandos,
nuo Orlando iki Džeksonvilio, bet nejaučiu savo kojų.
Bet privalau važiuot.
Buvo sunku, bet įlipau į automobilį.
Buvo neįtikėtina.
Tau pavyks, mergyt.
Taip, buvau beveik paralyžiuota.
Nuo juosmens žemyn nieko nejaučiau.
Negalėjau pajudinti kojų, turėjau fiziškai jas kilnoti.
Iš tiesų, man neblogai sekėsi.
Šiukšlių diena. Velnias!
-Ups. -Beveik nieko nenumušiau.
Ups.
Kelias siaubingas.
Vienas didžiausių mirtingumo rodiklių, avarijų, nepaaiškinamų dalykų.
Atsiprašau!
Buvau dėkinga, kad mano mašinoje yra adaptyvus greičio palaikymas.
Vienas iš dalykų, kuris veikė.
KURAS
Žinoma, baigėsi kuras. Sustojau degalinėje...
...iššliaužiau.
Buvo sunku, bet mokiausi tekvondo,
moko ropoti ir judėti rankomis.
Taigi buvau labai gerai pasiruošusi tempti savo kūną.
Antra kolonėlė. Ir du šitie.
Išsukimas iš 95 ten, kur gyveno mano tėvai,
buvo įdomiausia dalis orientuojantis.
Reikia užvažiuoti į kalną, nusileisti žemyn,
vienas posūkis, kitas posūkis.
Tikėjausi, kad grįšiu namo ir nepažadinsiu tėvų,
bet taip nenutiko.
Kai pamatė mano sužalojimus...
jie iškvietė greitąją.
Kojos buvo labai ištinusios, labai geltonos, labai violetinės.
Jie padarė rentgenus, KT, kraujo tyrimus, viską.
-Kas? -Jie įėjo ir pasakė: „Ji sulaužyta.“
-Ji sulaužyta. -Žinojau.
Galbūt nebevaikščios.
Galbūt nebevaikščiosiu.
Galvojau,
ar Dievas baudė už mano veiksmus?
Ar Dievas mane baudžia?
Galbūt taip, o gal Dievas tarsi leido tam nutikti,
kad ji pabustų ir susiprotėtų.
Sveiki. Klausau jūsų.
Šie žmonės nori sužinoti,
ar Banę nubaudė Dievas.
Galbūt išgirsim jus per... šį aparatą,
jei norite bendrauti.
Neatrodo, kad šiandien čia kas nors būtų.
Dėl šiuo metu turimų faktų, nemanau, kad tai buvo paranormalu.
Nemanau, kad Dievas kažką baudė.
Manau, tai nelaimingas atsitikimas,
susižeidė bedarydama tai, kas patiko.
Gydytoja pasakė: „Pasisekė, kad krūtys tokios didelės.“
Pasisekė, kad krūtys tokios didelės.
Ačiū.
Supratau, kad ji išgyveno,
nes turėjo didelę krūtinę.
Nori pasilikti? Ne? Gerai.
Beprotiška, kad niekada neturėjau jokios terapijos.
Pati išmokau vaikščioti. Pavyko.
Vienintelė problema, kartais, netikėtai, pamatysi, kaip nukrypstu į šoną,
nes mano klubas tiesiog.... vienai sekundei.
Ji pasikeitė,
bet aš vis dar ją matau kaip gotę Banę,
ji kieta. Taip ją matau.
Tikroji jėga yra ne tik savęs atradimas,
bet priėmimas to žmogaus, kurį atradai.
Išvertė Domantė Jančiūnaitė