Ce urmează să vedeţi poate părea periculos, ilegal, depravat,
meschin, nechibzuit, imoral şi, cu siguranţă, stupid.
Dar e şi complet adevărat.
Să zicem.
S-a întâmplat acum câţiva ani.
Am fost învăţată să nu iau cimitirele în derâdere.
Nu credeam că provocam forţe întunecate sau ceva.
Făceam o şedinţă foto cu temă gotică.
Era plină de patos. Întunecată.
Minunat, dragă. Mai întunecată! Aşa.
La un moment dat,
eram în faţa unei cruci foarte mari şi foarte vechi din beton.
Nu ştiu dacă a fost atinsă, dar a început să se încline.
La naiba!
Eram paralizată
şi mi-am dat seama că eram la două ore distanţă de casă.
Aveam de şofat până în Jacksonville, dar nu-mi simţeam picioarele.
Am zis că mă descurc.
OAMENI DIN FLORIDA
Bună, intraţi!
Bună, sunt Bunnie!
M-am născut şi am crescut în Florida şi sunt un adult Disney, cum s-ar spune.
Adică un om care e în strânsă legătură cu latura lui copilărească
şi se bucură de farmecul Disney.
Dar sunt şi model, fac cascadorii cu focul.
Am atârnat de cârlige înfipte în spate. Am făcut filmuleţe cu conţinut fetişizat.
Când zici „fetiş” sau „BDSM”, lumea se gândeşte la sex.
Dar nu-i deloc vorba despre asta.
Când am cunoscut-o pe Bunnie, era o dominatrix.
Sunt Livi. Predau yoga aici, în Orlando, Florida.
Am cunoscut-o pe Bunnie
când am mers la o adunare într-un subsol
ca să predau yoga fără haine.
În timp ce intra, un domn de acolo mi-a spus:
„Ca să faci cunoştinţă cu Bunnie, trebuie să-ţi bagi faţa între sânii ei.”
Am zis: „Bine.”
Mi-a băgat capul între sânii ei,
mi l-a zdruncinat acolo, şi aşa am cunoscut-o pe Bunnie.
IISUS MĂ IUBEŞTE
N-o să credeţi, dar am crescut într-o familie foarte religioasă.
Amin.
N-aveam prieteni în afara bisericii. Mă simţeam neînţeleasă.
Nimeni nu mă înţelege.
Mă refugiam în internet.
Doar aşa puteam să cunosc oameni noi.
HAI SĂ CUNOŞTI CIUDAŢI
Făceam cunoştinţă cu oameni,
dar ţineam asta secret.
Bunnie, faci cunoştinţă cu oameni pe internet?
Nu, mamă, nu fac cunoştinţă cu nimeni.
Încântată. Sunt Bunnie.
Prin 2010 l-am cunoscut pe un tip, Lester.
A spus chestii care m-au marcat.
Zâmbesc doar când sângerez.
Şi zicea lucruri foarte interesante.
NIMIC NU CONTEAZĂ
Am vorbit pe internet.
S-a născut o prietenie. Sau cel puţin asta credeam eu că e.
- Misterul tău e foarte frumos. - Culoarea mea preferată e deznădejdea.
Gravitaţia ne încetineşte.
- Realitatea e prea evidentă. - Frânge-mi inima!
- Vreau putregai. - Apocalipsa.
Când clipesc, ucid clipe.
Eu locuiam în Jacksonville, iar el locuia în Orlando.
Mi-a propus să îi fac o vizită.
Renunţă la viaţa de acolo! Părăseşte Jacksonville!
Hai într-un oraş adevărat, în Orlando!
Nu ştiu ce să zic.
NUSH
Ăsta ţi-e destinul. Ţi-e predestinat să fii...
venerată.
Are dreptate.
Bine.
Aşa că am venit în Orlando.
FLORIDAMEA.COM STATUL ÎNSORIT
Du-te dracu’, Jacksonville!
Bună!
L-am cunoscut, în sfârşit, în persoană. Şi el era model.
Arăta foarte feminin, foarte androgin.
- Bună! - Salut!
În plus, locuia cu tatăl lui.
Ştiu că tatăl lui era un fel de preot Sith al forţelor întunecate.
Drăguţă casă! Sunteţi doar voi doi?
- Pot fi doar doi. - Stăpâne!
Sith chiar e o religie în Florida,
iar el chiar e preot.
Dar eu mă las dusă de val.
Şi las viaţa să mă ducă unde vrea.
Bun-venit în studioul meu!
E minunat.
Mă bucuram să am un prieten
care mă înţelegea sau cel puţin aşa credeam.
Te înţeleg.
Simţeam că Lester se aseamănă cu mine,
fiindcă şi el era foarte diferit.
- Eşti diferit. - Fac pipi pe normalitate.
- Stilul acela încă nu era popular. - Fac pipi pe popularitate.
Mi se părea mişto că era el însuşi.
Fac pipi...
pe toţi ceilalţi.
Fac pipi pe toţi ceilalţi.
M-a ajutat să-mi schimb imaginea.
Era un efort de apreciat.
Aşa! Da, perfect!
- Da. - Trăirile erau puternice.
- Nu te preface! - Şi era un fel de evadare
din viaţa mea de zi cu zi.
M-a împins de la spate...
SACRIFICAREA ANIMALELOR
...către idei noi, un crez nou şi pur şi simplu...
m-a entuziasmat.
În acea seară, am închiriat o cameră la motel.
Nu mai ştiu de ce am făcut asta,
dar am ajuns să fumăm iarbă în cada plină cu apă, îmbrăcaţi complet.
Lester voia să mai rulăm un cui.
- Nu mai avem hârtie. - Ba da.
A zis să folosim pagini din Biblie.
N-ar deschide poarta Satanei?
Deschide-o!
Nu părea că stârneam forţele întunericului.
În ziua următoare,
Lester m-a invitat la o şedinţă foto în cimitir.
El o lua foarte în serios.
Aşa, dragă! Aşa! Arată-mi întunericul!
Avea şi un asistent ciudat care-l ajuta.
Incantaţia, Hansel!
Am zis „întuneric”! Haide!
Da, aşa!
Am fost învăţată să nu iau cimitirele în derâdere.
Nu făceam nimic jignitor.
Profanează-l! Am zis să-l profanezi! E bunica cuiva!
E ciudat să revin aici.
Parcă-i ireal.
Îmi aduce aminte de crucea care a căzut,
dar asta e alta, fiindcă aceea s-a spart.
Cea care a căzut pe mine era mai mare decât asta.
Am aflat după aceea că avea peste 300 de kilograme.
FOARTE GREA
Lester voia să colaborăm cu nişte fotografi.
Aşa!
Atmosfera era misterioasă şi frumoasă.
Perfect!
Aveam mâna în sus şi mă rezemasem aşa.
La naiba, eşti din iad, dragă!
Nu ştiu cum s-a întâmplat.
Aşa! Ce belea! Aşa!
Crucea a început să cadă.
Să-mi bag!
M-a pus la pământ.
Aveam mâinile aici... în timp ce cădeam.
Când am ajuns la sol, am întins mâinile pe laterale.
Ajutor!
S-au holbat şi n-au făcut nimic.
- Este... - Au zis...
...frumuseţe tragică!
„Frumuseţe tragică.”
Ajutor!
Au continuat cu pozele.
Hansel, mai multă ceaţă! Hai, frate!
La un moment dat, părea că Lester mă va ajuta.
Mi-a ridicat capul şi a spus...
Relaxează-te!
Iar apoi...
Arată bine aşa?
Nu-mi venea să cred. El stătea la poze.
Eu eram zdrobită, iar el credea că e tot o şedinţă foto.
Făcea aşa şi aşa.
Ţin minte că stăteam acolo şi mă gândeam: „De ce am păţit eu asta?”
De ce am păţit eu asta?
Toţi ne întrebăm de ce păţim rele, iar uneori e ceva demonic.
Sunt multe moduri de a deschide poarta
spre Satana şi împărăţia lui.
Sunt Brian Holmes.
Pastor şi fondator al MPowered Christian Ministries.
Poţi deschide o poartă prin ritualuri satanice, blasfemie.
Fumatul paginilor din Biblie este ori ceva indus de demoni,
ori, dacă nu, ceva care va deschide acea poartă.
- N-ar deschide poarta Satanei? - Deschide-o!
Am trei unelte. Le voi pune aici.
Sunt Larry Lawson.
Directorul Biroului de Investigaţii Paranormale din Florida
şi fondatorul companiei Indian River Hauntings.
Ele îmi vor spune dacă ceva demonic sau paranormal
s-a petrecut atunci.
Ar dori cineva să ne vorbească acum?
Nu vă vrem răul. Vă purtăm un respect deosebit.
Voi aştepta aici. Să-mi daţi un semn când sunteţi gata!
Într-un final, am ţipat la ei.
Am zis: „Daţi-o de pe mine!”
Daţi-o de pe mine!
Au încercat s-o ridice cu toţii.
Dar n-au reuşit. Aşadar...
Am împins-o singură de pe mine.
Ştiţi faza cu adrenalina, bunici care ridică maşini de pe nepoţi?
Chiar e pe bune.
Ţin minte perfect că mi s-a părut uşoară
când am împins-o... şi a căzut.
Mai pe seară, am mers la spital.
Foarte ciudat.
N-am mai văzut oameni striviţi de cruci.
E o premieră.
Doctorul mi-a atins picioarele şi m-a întrebat dacă simt ceva.
- Simţi ceva? - Nu.
Aici? E fascinant.
Groaznic!
Credeam că aţi născocit asta
pentru calmante.
Nu era prima dată când un doctor credea că fac asta.
Ce poate primi? Oxitocină? Vicodin?
Bun. Înţeleg ce se petrece.
A zis: „Ai doar vânătăi.”
- Ai doar vânătăi. - Dar nu-mi simt picioarele.
E normal. Vânătăile pot duce la paralizie.
Plecaţi în club sau ceva!
Faceţi ce vreţi! Pardon! Dispăreţi! Valea!
În club?
Lester mi-a zis: „Eu mă car.”
- Eu mă car. - Ce?
„Vreau să dansez.”
Vreau să dansez. A fost o zi grea.
Pari în regulă. Pari super.
Ai grijă la drum!
M-am gândit: „Ştii ce? Trebuie să plec.”
Hai, Bunnie! Te descurci tu.
Era ora 01:00.
Aveam de condus vreo două ore şi jumătate
din Orlando în Jacksonville, dar nu-mi simţeam picioarele.
Trebuia să mă descurc.
A fost destul de greu, dar am reuşit să intru în maşină.
Totul părea ireal.
Aşa, fată!
Da, eram paralizată.
Nu-mi simţeam picioarele.
Nu le puteam muta fără să le ridic cu mâinile.
M-am descurcat destul de bine, sincer.
Ziua de gunoi. La naiba!
- Hopa! - Nu am izbit aproape nimic.
Hopa!
Drumul e groaznic.
Are o rată mare a mortalităţii, multe accidente.
Scuze!
Am fost foarte recunoscătoare pentru funcţia de pilot automat.
Era singurul lucru funcţional la maşina mea.
COMBUSTIBIL
Normal, am rămas fără benzină. Am oprit la staţie,
m-am târât afară.
A fost greu, dar am făcut tae kwon do,
iar acolo ne învaţă să ne târâm pe braţe şi altele.
Eram pregătită să mă târăsc peste tot.
Pompa numărul doi! Şi două din astea!
A fost o provocare să ies de pe şoseaua 95
ca să ajung la zona unde stăteau ai mei.
Ai de urcat, de coborât,
de făcut mai multe viraje.
Speram să ajung acasă fără să-i trezesc,
dar n-a fost să fie.
Când au văzut în ce hal eram...
au chemat o ambulanţă.
Picioarele mele erau umflate, aveau pete mov, galbene.
Mi-au făcut RMN-uri, CT-uri, analize de sânge, de toate.
- Ce am? - Şi au zis: „E varză.”
- E varză. - Ştiam eu.
S-ar putea să nu mai meargă.
S-ar putea să nu mai merg.
Mă întrebam
dacă asta era o pedeapsă divină pentru ce făcusem.
E o pedeapsă divină?
Poate c-a fost aşa sau Dumnezeu a permis să se întâmple asta,
ca ea să se trezească.
Vă salut! Eu sunt aici şi vă ascult.
Aceşti oameni vor să ştie
dacă Bunnie a fost pedepsită de Dumnezeu.
V-am putea auzi prin intermediul acestui aparat,
dacă aţi comunica.
Nu-i prea multă activitate în seara asta.
Din datele pe care le am, nu cred că a fost ceva paranormal.
Nu cred că Dumnezeu a pedepsit-o.
Cred că a fost un accident nefericit
care a rănit o persoană.
Medicul a zis: „Ai fost binecuvântată cu sâni mari.”
Ai fost binecuvântată cu sâni mari.
Mersi!
Eu am dedus că a fost salvată
de pieptul ei voluptuos.
Păstrezi asta? Nu?
Ciudat e că nu am făcut niciun fel de terapie.
M-am învăţat singură să merg din nou. Şi am reuşit.
Doar că, uneori, corpul meu o ia aşa într-o parte,
fiindcă şoldul meu se duce într-o parte timp de o secundă.
Da, s-a schimbat,
dar eu tot o văd ca pe Bunnie, fata pufoasă cu stil gotic.
O şmecheră. Aşa o văd eu.
Puterea adevărată nu presupune doar să te descoperi pe tine,
ci şi să te accepţi după acea descoperire.
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă