Traducere cu A.I.(Gemini 2.5 Pro), Sincronizat şi corectat: Mannix
Cetatea Cameliard
Sunt scandalizat !
O convocare,
din partea voastră, făcută în pripă,
fără a consulta pe nimeni. Sunt scandalizat !
Mai încet.
Nu mai urlați.
E o nebunie, asta.
Ați trimis multe ?
A, de trimis, s-a trimis.
Mamă, mamă...
60 de copii au făcut.
- Trimise în toate direcțiile. - Asta-i leneveală,
noi acționăm.
Provocăm. Precipităm.
Cine vă spune vouă că Masa Rotundă e gata ?
Știm perfect că nu este.
Bun, ajunge.
- Unde e regele ? - Doarme buștean.
În camera lui.
Doarme buștean în camera lui.
Și el susține această inițiativă ?
Ca s-o susțină, ar trebui să știe. De-asta nu trebuie să urlați.
Organizați
prima reuniune
a Noii Mese Rotunde
pe la spatele lui Arthur Pendragon ?
- Da, fraiere. - Și am face-o din nou.
Sunteți nebuni ?!
- Mai încet, fir-ar al naibii. - Am zis că nu sunt de acord.
Și noi am zis că nu schimbă nimic.
Este o catastrofă.
Dramatizați.
Bun. Când ziceți "nu suntem gata"...
Vrem să zicem: "Nu suntem gata."
Bine, dar există "nu suntem gata"
și "nu suntem gata". Nu e gata.
Doamne Sfinte.
- Ce mai e de făcut ? - E doar de pus o masă
în mijlocul unui hambar. Iată că de o jumătate de an
noi lucrăm pe brânci la restaurarea unei clădiri
al cărei drept de uzufruct ni l-a concesionat guvernul vostru.
Această clădire, odinioară dedicată fabricării de mașini de asediu,
a devenit, sub prohibiția armamentului,
un târg de vite.
E plin de găinaț
pe toată podeaua.
Greblăm cu cimbru în nas ca să nu vărsăm.
Când crezi că s-a terminat, mai e.
Cum tolerați
să-i puneți pe cavaleri să șadă într-un asemenea miros de rahat ?
Cuvântul de ordine al Noii Mese Rotunde este umilința.
Până la genunchi în bălegar. Asta ne va descuraja să ne lăudăm.
Chiar credeți că vă veți trezi într-o dimineață
și totul va reveni la normal ca prin minune ?
Sigur,
e maiestuos să joci rolul implacabilului.
Vine el: "Dărâmați asta."
Cu baraca lui dărâmată,
stă în a mea.
M-am săturat până peste cap să-l văd cum freacă menta,
cu mâinile în buzunare.
Mă rog, ca să aibă buzunare, ar trebui să poarte pantaloni.
Nu vorbește niciodată
de Masa voastră Rotundă. Îl doare-n cot.
"Îl doare-n cot". Totuși.
Măcar nu ne bate la cap.
Uneori,
se scoală seara.
- Când se scoală... - În locul lui,
nici eu nu m-aș scula.
Ce insinuați ?
Zeii i-au încredințat
o sabie de fulger.
Ca să-și taie unghiile ? Nu, ca să-l facă praf pe Lancelot.
L-a făcut praf ?
Nu mi se pare.
- Și când nu te supui zeilor... - E un păcat
de nesupunere.
Și dacă aș căra asta în spate,
nici eu nu m-aș scula.
Domnilor.
Nu cumva supraîncărcați bărcuța ?
Se muncește un pic, azi-dimineață ?
Ce plănuiți ?
Sire, am părăsit locația
Mesei Rotunde, în secunda
în care am interceptat această misivă.
Nu visați.
Socrii dumneavoastră
au organizat prima reuniune
a Noii Mese Rotunde. Fără a informa pe nimeni.
Informăm, prin curier.
Păi ? E bine.
- Dar în fine... - Unchiule, nu suntem gata.
O să fiți gata.
Sire,
aprobați ?
Păi, aprob...
Din moment ce nu intenționez să merg...
Cred că toți am
înțeles noul dumneavoastră stil: refractar.
L-am integrat,
dar nu exagerați: nu există Masă Rotundă fără dumneavoastră.
Nu forțez pe nimeni. Dacă vreți, faceți-o.
Eu nu merg.
Ce să le spun tuturor cavalerilor convocați
pe nedrept ? "Bine ați venit,
nu avem rege."
Nu avem rege și pute.
- Sire... - Nu insistați,
nu o să meargă.
Ar trebui să vă obișnuiți să vă descurcați fără el,
pentru că într-o zi sau alta...
"Într-o zi sau alta" ?
N-o s-o rateze.
Când Kaamelott se prăbușea,
vă instalaserăți
să rămâneți sub dărâmături !
Fără copii, ați fi încă acolo.
Ce naiba vă pasă ?
Popoarele bretone tocmai au îndurat 10 ani
de dictatură sub Lancelot.
Și dacă era ca să le dați speranțe false,
puteați să rămâneți în Arabia.
Când eram în Arabia, eram sclav.
Aici, sunt rege.
Imaginați-vă
că eram mai bine în Arabia.
Nu,
nu-l voi ucide pe Lancelot.
Nu, nu voi conduce Masa Rotundă.
La un moment dat,
am crezut...
Și pe urmă nu.
Nu sunt în stare.
Hei.
Ei bine...
Luați-o pe fătucă în cârcă
și să ne cărăm. Dar înainte,
stropim ?
Coliba o să ia foc.
Noi o ștergem.
Sunteți cu vreo urgență sau vă putem solicita ?
Și 4 !
Asta rămâne afară.
4, chiar dacă nu sunteți împreună. La o masă de 2 lângă veceuri.
Sau mâncați ferigi în pădure.
Hei, șmecherilor !
Încă 20 de lemne.
- 20 ?! - Vrem să mâncăm de o oră.
Veți lua 2 cine.
Serios acum,
nu o să vă cărați în plin sezon de târguri.
Ce scrie aici ? Ați vorbit de convocare.
Da, dar...
Dacă veniți fără să știți ce vreți,
vă așezați din nou la coadă.
- Ăsta știe ce vrea ? - Habar n-am,
scuipă, nu înțeleg nimic.
Marș ! La capătul rândului !
La capătul rândului, mojicule.
Știi că nu știu să citesc.
Când primesc corespondență, spune-mi ce e.
Asta sigur sunt vești
de la Lordul Perceval.
Pe mine nu mă interesează Lordul Perceval !
Asta ce e ? Stema Carmelidei.
Da, poate e un fel de convocare.
Dar dacă o ștergeți, eu ce fac ?
Asigur paza cu frate-tu și 3 ageamii ?
Eu sunt printre ageamii ? Ai grijă, fac un serviciu.
Dar...
Sunt Cavaler al Mesei Rotunde.
Dacă sunt convocat la Noua Masă Rotundă, merg.
N-o să mă mulțumesc doar cu servitul supei.
Trebuie să servești supa, mojicule.
- Nu intră. - Puteți rata începutul.
Vor prezenta Masa Rotundă, cavalerii, toată șandramaua.
Dumneavoastră cunoașteți deja sistemul.
Mai sunt 5 cârnați de porc !
Hei !
Fără scandal ! Primul care rupe un scaun,
la regim o lună,
o să mănânce frunze. Nu vă mai smiorcăiți, mai sunt
pateuri pui-ciuperci. Doar 3.
Muncesc singur de o jumătate de oră. Ce naiba fac cei 2 afară ?
Fac lemne.
Nu dumneata, așa că dă-mi o mână de ajutor.
Eu fac cotletele.
La ce folosește fără castroane curate ?
- Trebuie accelerat cu castroanele. - Repede, castroanele !
Ajunge !
Ajunge, mojicule !
Pentru unul curat, îmi aduci 5 murdare ! Nu sunt magician !
Nu mai avem castroane !
Taci din gură !
Poftim ?
E un tip care vrea să-l vadă pe Merlin,
"celebrul vrăjitor".
Celebrul vrăjitor ? Avem un Merlin, dar nu celebru.
Și nici vrăjitor.
Merlin !
Mare Vrăjitor
din Kaamelott.
Vraci al regilor Uther și Arthur Pendragon.
Învingător al Marii Veverițe din pădurea Markyal.
Autorul pergamentului
"Druidismul explicat persoanelor în vârstă".
Mare Distrugător al Bancului de păstrăvi
din Râul celor Cinci Vrăji.
Am venit, aici,
să te găsesc.
Puteți să faceți un pas înapoi ?
De ce ?
Dacă mă provoacă, o șterg pe acolo.
Merlin !
Trebuie să ne aliem împotriva forțelor Răului.
O să vă arăt eu vouă stil refractar.
Poftim.
Descurcați-vă.
Descurcați-vă !
Mă gândeam la un lucru !
Dumneavoastră îi blestemați pe zei,
și eu sunt cel pe care îl lovește fulgerul !
Nu vi se pare cam deplasat ?!
Când v-am văzut plecând în zori, mi-am zis:
"Gata, i-au atacat soția,
o să-l ucidă pe Lancelot cu sabia lui magică !"
Ei bine.
- Altă dată. - Iuhuu !
Noi suntem !
Ce caută astea aici ?
- Ce caută ele aici ? - Ei ?
Așa ne gătim pentru mama și mătușa ?
De colo,
ne-am gândit: "Uite, un nevoiaș care a venit să fure resturi."
Nimeni nu v-a spus
că venim ? Ne-a ieșit din cap.
Credeam că ați murit.
Nu s-ar mai fi pregătit.
- Nu, ar fi fugit. - Deci ? Asta e
faimoasa voastră Carmélide ?
Știe Dumnezeu că ne jurasem
să nu călcăm niciodată aici. Bună promisiune, trebuia s-o țineți.
Nu mi-am mai văzut fiul de aproape 12 ani.
De la lovitura de stat
a lui Lancelot.
Ne-am făcut un sânge rău.
De câte ori saxonii
au venit să ne interogheze. "Unde e fiul vostru ?"
"Aveți informații despre fiul vostru ?"
"Nu, n-avem", le spuneam noi.
Nu am turnat.
Da, dar nici nu aveați informații.
Păi da.
Din lipsă de informații, nu am turnat.
Bine...
Ajunge. Ce vreți ?
Am venit să vă vorbim de moștenitor.
- De ? - Nu se poate spune
că ați fi prea eficient în acest domeniu.
- Nu e adevărat. - Le dau afară
sau nu le dau afară ?
E foarte uimitor că nu sunteți de acord cu noi
în acest punct.
N-am așteptat să veniți voi ca să-i bat la cap,
de 3 ori pe săptămână.
Du-te-ncolo.
Garsoniera noastră e lângă a lor.
Nicio gălăgie,
dormim ca niște bușteni.
Se adaugă și la problema istorică
a lipsei voastre de virilitate
cea, mai recentă, a vârstei voastre.
A amândurora, de fapt.
Asta o să-mi placă.
- Ce zic ele ? - Nimic.
Nu e nicio rușine să fii un moale.
Nu e treaba voastră,
preferați să discutați la masă cu niște proști.
Încercați,
cel puțin ?
- Nu vă privește. - Nu !
Încep să citesc pe buze.
Vor să știe
dacă ne descurcăm, asta e ?
Nu, nu ne atingem.
Dar o spun
fără amărăciune,
ne apreciem mult, dar nu.
Necunoscând nimic,
mi-ar fi greu să identific problema.
Și cu atât mai puțin să inițiez ceva.
Acum,
că ne-ați înveselit viața, plecați ?
- N-am expune o problemă... - Fără să aducem
o soluție.
Aducem aici o mixtură...
O mixtură care ne-a costat o chitară.
O mixtură
pentru cuplu.
Împărțiți asta în două ceaiuri, într-o seară cu puțină atmosferă.
Asta duce toți parametrii la maxim.
Fertilitate, entuziasm, rezistență.
Cu asta,
o pereche de moși mucegăiți
de 100 de ani vă scoate cvadrupleți.
Această fiolă conține poate promisiunea strălucitoare a unui viitor
pentru regatul Logres.
Uite-l pe miraculos.
Nu vă promit
că tavanul nu o să vă aplatizeze.
Dar să schimbați camera ?
Să schimbăm camera...
Nu suntem la Amenhotep. Nu mai sunt camere.
Vă convine să vă reparăm odaia în timp ce frecați menta ?
Nu vă scandalizează
că ne ocupăm noi de asta ? Care e vina noastră ?
Că găzduim un neisprăvit
care enervează divinitățile.
Măcar ajutați-ne să scoatem piesele arse,
să curățăm în spatele patului.
Tată ?
Tată !
Aici !
Tată !
Mă auziți ?
Înțelegeți ce vă spun ?
Sunt fiul dumneavoastră ! Înțelegeți ?
Hei !
Sunt Lancelot !
Lancelot !
Tată, am părăsit această fortăreață
și pe dumneavoastră,
când eram încă doar un mic...
băiat.
Hei !
Nu vă mișcați.
Nu vă mișcați !
Hei ! Priviți !
Dumneavoastră mi-ați dăruit acest cuțit.
Vă amintiți ?
Nu prea știu ce înseamnă când vă schimbați culoarea.
Înseamnă da ? Nu ?
Tată ?
Tată !
Sire, vi-l prezint
pe unul dintre cei mai respectați druizi
din Britannia.
Nu e respectat ?!
Nu mai mult decât oricine altcineva.
Nimeni nu-l cunoaște.
De îndată ce cineva e mai celebru decât domnul Elias...
Celebru ? Sunteți mai celebru decât el.
E un boschetar.
E important să fie celebru ?
- Nici ce are de spus. - Nu dumneavoastră judecați asta !
Iată-l pe druidul Conle.
- Druidul... ? - Conle.
- Conle cel Faimos, chiar. - Faimosul Conle.
- Ăsta-i numele lui. - Gura, bădăranule puturos !
- Ajunge ! - Liniștea Voastră
va remarca eleganța cu care mă țin departe de orice dezbatere.
"Liniștea" ? Veniți de la Roma ?
Am servit același Cezar.
Deși în epoci diferite.
Vă ascult.
Iată că de câteva zile întâmplarea mi-a ghidat pașii
spre o dumbravă.
Întâmplarea...
La o analiză mai atentă, nu era mai degrabă intuiția ?
Dar fie că ești druid,
prinț, rege sau simplu om, ce suntem noi
fără intuiție ?
Mă plimbam, așadar, prin dumbravă.
Sire, dacă v-aș spune...
De ce sunteți aici ?
Degeaba. Nu se vede ?
- Sire, continuarea o să vă intereseze. - Nu.
Mă plimbam așadar prin dumbravă, când deodată,
am realizat că mă aflam...
la Kaamelott.
Da ?
Da, Sire. Instinctul mă condusese
în preajma ruinelor vechii dumneavoastră fortărețe.
Teatru legendar al confruntării
dintre perfidul Lancelot du Lac și Arthur Pendragon.
Lingău.
- Ce ? Nu era legendar ? - Nu chiar, niciunul n-a murit.
Ajunge, nu ?
N-aș fi putut spune de ce
mă simțeam... rău.
- Jenat, aproape suferind. - Suferind ?
Nu era cumva un druid
căruia îi lua o veșnicie să scoată o poveste ?
Și apoi, am avut o idee.
Păsările.
Ce păsări ?
"Ce păsări ?" Păi, oricare.
A fost suficient să fac câteva stoluri să zboare pentru a înțelege.
- Ascultați asta, Sire, e captivant. - La fel de captivant ca restul ?
Sire,
păsările refuză să zboare deasupra Kaamelott-ului.
Și ?
- Nimic. - Sire, vă dați seama ?
Nu, recunosc.
Sire, n-am s-o lungesc.
- Vă grăbiți ? - E ok.
Mă tem tare
că ruinele Kaamelott-ului sunt blestemate.
Ia te uită.
Dar greșeala e posibilă.
N-ați auzit niciodată de cineva
care ar fi practicat magia neagră ?
Nu cumva ați făcut
magie neagră pe acolo ?
Cu mutra dumneavoastră ?
Nu vorbesc de mutră cu un pustnic
care se spală cu cârnați.
- Ajunge ! - Taci din gură !
Dați-i afară din castel
înainte s-o facă mama !
Sire, cine s-ar fi putut deda
acestui tip de magie ?
Lancelot ? Glumesc, Sire.
Glumiți... Totuși, era
îmbrăcat în armură albă.
Armură albă, magie neagră.
Ruinele fortăreței
ascund
un focar, un nucleu
de magie neagră,
încă...
viu, care iradiază perimetrul.
Magie neagră.
- Nu putem ignora. - E ca
o rană. Dacă există un focar,
trebuie distrus.
Sunteți de aceeași părere ?
Ce s-a întâmplat aici ?
Un fulger.
A tradus cineva
această inscripție ?
Ne ocupăm de asta, tată. Recunosc
că la scrisul runic,
n-am fost niciodată talentat.
Trebuie să fie ceva
la care nu ești talentat...
Este, în mod evident, un mesaj din cer.
Noroc că sunteți aici.
Așadar, trebuie citit din punctul de vedere al cerului.
Aici, pentru noi, e pe dos.
"Asasinul regelui
va veni din Orcania." Ce ?
- Ce ? - Așa e.
Da...
Putem ezita între "asasin"
și "ucigaș".
Dar...
"asasinul regelui",
e posesiv ? Gen:
"angajat de rege" ?
Nu, e mai degrabă "asasinul care îl va asasina pe rege".
"Va veni din Orcania".
Sire... Sire.
- Ce onoare ! - Gura.
Desigur.
Desigur, Sire.
Tăcere, pe bune.
Evident.
Ciocu' mic. Profit totuși de ocazie
să vă mulțumesc că nu m-ați executat.
Încă nu e prea târziu.
Am avut un moment de ezitare când au venit să mă ia.
"S-a decis oare regele
să-mi taie capul și beregata ?" Și m-am gândit
la mărinimia dumneavoastră.
Această magnifică umanitate care face din dumneavoastră
figura emblematică
a unui guvern civilizat.
Tăceți acum sau o să iasă prost.
Absolut, Sire.
Dar ce modernitate frumoasă.
Bravo, Sire.
Bra...
Deoarece, încălcându-mi ordinele,
nu i-ați urmat pe ceilalți nemernici din Orcania în exil...
N-am nicio vină. Barca era plină.
M-au lăsat pe nisip
ca pe un cod mort. Mă doare-n cot de povestea dumneavoastră !
Sire, am străbătut litoralul, dar nicio altă barcă.
Și acolo, paf ! Miliția.
"N-ar trebui să fiți pe insula Proscrișilor ?"
"Ba da, doar că n-o să merg înot până acolo."
Și apoi, trosc, la închisoare.
Ceilalți,
nu s-au mai întors ?
Ceilalți ?
Sau n-au plecat niciodată ?
- Nu, dar... - Atenție,
nu încercați să-i acoperiți, e în interesul dumneavoastră.
Cunoașteți loialitatea mea, Sire. Nu am.
Dacă aș putea să-i torn, n-ar trebui să mai
întrebați. Atunci ?
Au plecat cu barca. I-am văzut.
Dar unde ? În exil ?
Sau la ei acasă, în Orcania, complotând
înlăturarea mea ?
Cum aș putea să știu ? Sunt aici de la plecarea lor.
Pentru ultima oară, Jurisconsultule,
da sau nu,
sunt Loth și gașca lui de proști pe insula Exilului ?
Sunt convins.
Ne-a fost atât de frică, Sire, să fim executați.
Exilul a fost nesperat.
S-au urcat într-o barcă nu mai mare ca masa asta,
au vâslit ca niște apucați și au dispărut în ceață.
Nu se vor mai întoarce.
Sire, dumneavoastră și eu,
suntem făcuți din fier. Cutezanța ne definește.
Dar...
Loth și brigada lui de maimuțe nu au tăria
să vă sfideze poruncile. Da ?
Nu sunt sigur.
Regele Loth, oricât de bleg ar fi,
când vine vorba de complotat căderea mea, are tărie.
Duceți-l înapoi.
Sire, solicit o celulă privată.
Milă. Cunoașteți
sensibilitatea mea olfactivă. Temnițele
put.
Mănâncă șobolani. Unul mi-a aruncat măruntaie.
E josnic, infect. Nu vă imaginați.
Nu putem coabita
cu semi-bestii ! Semi-bestii !
Nu zic că nu mă interesează,
dar mă întrerupeți
când îmi recenzez șeptelul.
- Nu ne pasă de animalele voastre ! - Suntem convocați
la Noua Masă Rotundă a lui Arthur Pendragon.
Foarte bine.
Asta așteaptă până îmi număr caprele.
Mâncați-le, caprele !
Arthur ne pune la încercare
curajul și noblețea.
Credeți că pot
să-mi părăsesc pământurile și să mă joc de-a turistul așa ?
Nepăsător ?
De la nuntă, i-am spus tatălui meu
că preiau totul
pe cont propriu.
Și nu i-a spus-o unui orb.
Re-numără totul de 3 ori pe zi.
Foarte bine, vere.
Eu nu mai mișc un deget.
De acord, dar asta nu e de la nunta celui mic.
E spectaculos
că după cariera dumneavoastră,
îi lăsați moștenire fiului doar 3 capete de vite.
Și o bucată de pământ plină de cârtițe care pute.
Auziți ?
Nu vă irosiți tinerețea pentru o moștenire putredă.
Așii creșterii animalelor !
Criticați vecinii,
dar îmi furați animalele !
Înțeleg,
vacile lor arată ca niște ratoni alcoolici !
Confirm !
Sunt urâte pentru că sunt ale voastre !
Și încă, le furăm pe cele mai puțin urâte.
Să plecăm în aventură, Petrok !
Lăsați-i cu certurile lor,
și veniți cu noi să vă întâlniți destinul.
Destinul meu,
destinul meu...
Nu-mi va semăna mazărea.
La naiba !
Vă vorbim de prestigiu, și răspundeți cu legume.
Eu răspund precauție,
răspund cumpătare,
răspund circumspecție.
- Păi noi, răspundem... - Nu mai urlați așa, tinerețe !
Nu e bine.
Usucă gâtlejul.
Mai bine luați asta
între gingii. Excelentă idee, tată.
Un mic stimulent și o luăm din loc cu dreptul.
Nu, cu asta plecăm cu picioarele înainte.
La noi, în sat,
numim asta pișat de șarpe.
Știți de ce ?
Pentru că asta e.
Ați scos siropul pentru bronșită ?
Vedeți ? Când desfunzi sticla,
alungă insectele și atrage proștii.
Noroc că mi-e sete,
pentru că...
Să bei fără complici merită supliciu.
Și uite așa...
Trebuie să fii deshidratat
ca să consimți
să ciocnești cu o asemenea ceată de tâlhari.
Haide, aveți un pământ bun...
nu vă ocupați de mese rotunde sau altceva.
Nu asta o să vă dea de mâncare.
Zi după zi,
bob după bob.
- Iată nevoia ta. - Ați adăugat
arsenic, nu ?
Doar uitându-mă la el, nu mai disting culorile.
Sunteți în fața
unei alegeri decisive, Petrok.
Cine... vreți... să... fiți ?
Hai, hop !
- Salutări. - Dar...
Păi, Mehben,
pleci ?
Și încă cum ! Dacă m-ar chema aventura, aș pleca.
Pentru că agreu... agricultura.
- Nu e o aventură ? - Întins
pe pământurile tale, la doi pași de sat,
iarna a aruncat peste chipul tău umil
bruma și roua.
Ai murit, prietene.
E păcat.
- Bun. Carmélide. - Masa Rotundă.
- Dar, dar... - Dar...
între căutarea Graalului și bălegar,
ce alegeți ?
- Bălegarul. - Bravo !
Mehben ! Nu o să mă lăsați ?
Un viitor strălucit ne așteaptă
în ruralitate !
- Prefer cavaleria ! - Serios acum,
ce așteptați să luați 3 chiloți și să fugiți ?
Fără să știm unde mergem
și ce ne așteaptă ?
Mehben !
Nu plecați !
Căsnicia noastră e proaspătă ca o brânză !
Las-o baltă.
În mai puțin de 5 ani,
putem conta
pe o rentă de 65 de solidi semestrial !
Cel puțin !
Domnule Lionel !
Acceptăm acest element ?
- Cine a adus asta ? - Delegația din Carmélide.
- Ia te uită... - Domnule Léodagan,
doar asta ați găsit ?
Ați cerut materiale recuperate.
O bucată din podeaua
lovită de fulger ? Vă bateți joc ? E carbonizată !
Evident, a lovit-o fulgerul !
Va fragiliza ansamblul.
În fine, bun...
Harababura voastră e șubredă,
dar
tocmai scândura "noastră" o fragilizează ?
Opriți-vă tirul !
Domnule Hoël, nu l-ați declarat
pe reprezentantul delegației din Armorica.
Dar sunt singur în delegația mea.
Delegația dumneavoastră trebuie să-și aleagă un reprezentant
prin ridicare de mână.
Hoël din Armorica.
Ne punem scândura
unde vrem noi ?
Da, dar repede.
Grăbiți-vă,
trebuie să începem.
N-au sosit toți.
- Nu-i așteptăm pe cei doi ? - Cei doi ?
Care doi ?
Țicnitul și Bombănilă ?
Perceval și Karadoc ?
S-au ciondănit.
- Perceval a plecat de capul lui. - De ce tata
nu e aici ?
Nimeni
pentru țara Vannes ?
Pentru Țara Galilor, este fratele lui Perceval,
Lordul Lamorak.
Perfect. Nu e nevoie de mai mult.
Fratele meu lenevește nu știu unde,
eu reprezint o Țară a Galilor
angajată,
o Țară a Galilor implicată.
Nu ne pasă !
Bun.
Luați loc,
vă rog.
Stați așa, am pierdut un capitol ?
Nu prezidează Arthur Pendragon ?
Ce ciorbă !
Nu-mi place asta deloc !
Nu o să re-explicăm totul.
Cei care nu pricep nimic, pleacă.
- Dacă e așa, plec. - La fel.
Mai întâi,
o scurtă prezentare pentru toată lumea.
Nu ne pasă !
Un simpozion de țicniți ! Un colocviu de idioți !
Iată prezentările.
Aveți tupeu,
să semănați discordie la reuniunea voastră !
Să ne prezentăm când ne știm ca-n palmă ?
Ca-n palmă ? Pe jumătate nu i-am văzut în viața mea.
Ultima oară,
ăsta nici măcar nu era născut.
Puțină decență la Masa Rotundă, Domnule Trévor !
A zis că nu eram născut.
Comportați-vă. Ne faceți să părem niște țicniți.
Fără prezentări ?
Nu !
- Nu ! - Nu !
Nu !
Dacă tuturor nu le pasă de nimic,
să trecem direct
la subiectul principal al acestei prime reuniuni:
misiunile.
Delegația
din Carmélide... e împotrivă.
Împotrivă ? Deja ? Dar împotriva a ce ?
Împotriva misiunilor.
Am trecut de vârsta asta.
Împotriva misiunilor ? Atunci ce naiba facem aici ?
Regele Arthur
a impus întotdeauna cavalerilor săi
să-și dovedească valoarea printr-un act de bravură.
Păi să fie aici !
Noi, cei vechi, ne-am săturat
să muncim din greu.
Unii încă mai au curajul să înfrunte pericolele.
Fiul lui Loth din Orcania,
trădătorul, poate lua cuvântul
așa pur și simplu ?
Orcanienii afară, izolați în satul lor de colaboraționiști !
Da !
El nu a colaborat.
Eu sunt primul care spune
că tatăl meu e jalnic.
Socra din Irlanda, anti-colaboraționiști ? Fata lui Ketchatar ?
Respect pentru un suveran decedat.
Era de partea lui Lancelot !
Da ! Dar pentru că îl confunda cu altcineva !
Fiii lui Loth, ca ciupercile, dacă vezi unul,
altul nu e departe.
Mi-am dovedit fidelitatea față de Arthur sub Kaamelott-ul care se prăbușea !
Refuz să fiu asimilat cu ticălosul de tatăl meu.
Nu mai folosiți magia lui.
Ajunge !
Nu vom ajunge la nimic în acest climat de adversitate.
Salut, salut.
Mii de scuze,
dragii mei, Aquitania-Kaamelott,
n-a fost o nimica toată.
Dar aici, de-a dreptul,
Carmélide, ce să mai.
Data viitoare, unde ? La Polul Nord ?
E super, aici.
Armorica e departe și ea. Gaunes era mai central.
Deci... am adus scândura mea.
După cum mi s-a spus.
Un frumos roz-zmeură, iată.
Ia te uită... Pe unii îi cunosc,
pe alții nu.
Nu mai știu cine mi-a spus, e un nou fiu al lui Loth ?
Care e treaba cu povestea asta ?
Ajunge !
Nu spuneam asta cu răutate.
E un loc al păcii
și al virtuții. La naiba !
Nu mă obligați
să pronunț excluderi !
Am impresia că... v-am creat
haos. Unde erați ?
La misiuni.
Ce se spunea ?
Se spunea pas.
Nu e votat.
Recunosc că, în ceea ce mă privește,
nici eu nu țin la ele.
În misiune, există parametrul periculozității.
Masa Rotundă fără misiune ?
Jigniți
spiritul cavaleresc.
N-am timp de fandoseli
pentru văduvă și orfan.
Regii unui stat nu pot face pe măscăricii.
Imaginez că votăm prin ridicare de mână.
Cine e pentru ?
Nu vom reuși niciodată.
Aproape că nu mă mai doare !
Niciodată nu m-aș fi gândit că zeii se vor lua de dumneavoastră.
Se iau de ce am mai drag.
Cu mine vorbiți ?
Între urechile-n perdea și mormăit...
O să...
Cum ?!
O să încerc să fac un efort.
Așteptați întăriri ?!
O să fac un efort !
- O să faceți un efort ?! - Așa e.
Să-l ucideți pe Lancelot ?
Păi, iertare.
Credeam
că vorbeați de asta !
Vă ordon
să restabiliți
calmul.
Va trebui
să aplicăm sancțiuni !
Am luat numele, e toată lumea.
Chiar și eu sunt pe listă.
Întârziați ?
- Fir-ar al naibii. - Liniște.
Liniște !
Ridicați-vă
în fața regelui.
Noua Masă Rotundă,
repatriată de la Gaunes. Și toate elementele
adăugate de fiecare,
așa cum ați cerut.
Scândură, bucată de ușă, șezut
de scaun vechi...
După cum vedeți, discul
va fi în curând complet.
Sire, nu purtați
Excalibur ?
Perceval și Karadoc nu sunt aici ?
Am pus aceeași întrebare.
Prietenii noștri, cum să spun...
S-au certat.
Gata. Ajunseserăm
la dificilul subiect al misiunilor.
Să fim sinceri, eram la un pas de discordie.
Cei tineri sunt entuziaști, dar pentru ceilalți.
- Să plece în aventură... - Dacă tinerii
vor să se călească, bine,
dar noi, șefii de stat, aventura...
Sunt de acord cu remarca domnului Léodagan
din Carmélide. Sigur,
un șef de stat, un duce n-au cu siguranță
nimic de demonstrat.
Pe de altă parte, în aventură,
nu mai prea există șefi de stat, cavaleri,
țărani.
Nici tineri, nici bătrâni, de altfel.
Sunt de acord,
această Masă Rotundă o putem
folosi pentru a guverna,
pentru a decide legi.
Regatul Logres are nevoie de guvernare... cu siguranță.
Dar după ce a trăit,
regența tiranică a lui Lancelot,
n-ar fi cumva, mai ales, în lipsă de...
inspirație ?
De sentiment, chiar ?
De ce am pleca
în aventură ?
Păi, pentru că... am încerca să dovedim
că viața,
viața adevărată începe
acolo unde încetăm să o cunoaștem.
Orice copil care traversează pârâul
de la capătul grădinii când n-a îndrăznit niciodată s-o facă
este un șef de stat
de o sută de ori legitim,
deoarece...
neexploratul este regatul său.
Este conducătorul de necontestat
al unui stat care nu-i aparține,
al unui tărâm secret
unde el e străinul,
dar care nu există decât pentru el.
Un tărâm al sentimentelor.
Acum, vor risca oare regii, șefii de stat,
să nu mai fie deodată nimeni ?
Și să treacă acel pârâu ?
Să calce pe colinele
și pajiștile noi
de unde vor apărea adversarii
și aliații noi ?
Să aducă din aventura lor ceva capabil să...
restaureze sentimentul ?
Vor fi ei cavaleri ?
Dumneavoastră să-mi spuneți.
Cine pleacă în aventură ?
Nu, eu...
- Ce ? - Pe mine m-a convins.
Plecați în aventură ?
Nu, ridic mâna.
Nu plecăm cu adevărat.
Păi nu.
Tată ?
Incredibil !
Uluitor.
Dumneata ?
N-ai văzut...
Ce anume ?
O imensă...
Ce e...
cu...
noua înfățișare
pe care ne-ai compus-o ?
- Primesc foarte rar musafiri. - Așa ?
Nu organizezi mici picnicuri de boschetari ?
Armură albă,
magie neagră.
N-ai fi cumva,
înainte ca Arthur să vină să distrugă Kaamelott
și să te pună pe fugă,
încercat să operezi
o mică...
reconversie ?
Ai abandonat ideea ?
Să zicem că...
încerc lucruri.
Când am fugit, n-am putut să iau nimic din lucrările mele.
Îmi lipsește...
Îți lipsesc multe lucruri.
Începând cu...
un instructor.
Misiunea... dragonului... opalescent.
Iată ceva
plin de promisiuni.
Ca titlu,
te face să vrei să te implici.
Mai sunt ?
N-ar mai rămâne
decât unul, Sire, unul singur în total.
E posibil.
Dar greu de verificat.
Ne propunem să:
mergem pe tărâmurile înghețate ale dragonului opalescent,
să verificăm dacă e viu...
Să-l punem la adăpost de contrabandiști.
Dar nu vom putea face nimic pentru descendența sa
dacă e ultimul din specia sa.
Dacă e femelă, da.
Ce vreți să spuneți ?
Pot face ouă
fără mascul. Și mai bine.
Cu puțin noroc...
- O vom proteja până la pontă. - Misiunea supremă.
Zeii ne protejează.
Tovarăși, grăbiți-vă.
Să pornim spre țara dragonului opalescent.
Aici !
Încet, nebunilor.
Iertare, Sire.
Nu am pleca
fără binecuvântarea voastră.
E bine.
E bine. Arată bine.
De îndată ce pui un dragon...
- Nici să nu fim prea închiși. - Cu siguranță.
Dificultățile la care să ne așteptăm...
În afară de, evident.
- Frig. - Da, e adevărat.
Nu e de neglijat.
- Înveliți-vă bine. - Iată.
- Mai bine spus de 2 ori. - Dar nu de 3.
Contrabandiștii de dragoni diferă de contrabandiștii
de raci.
Riscați să dați
peste... Vom triumfa
asupra acestor ticăloși !
Nu ne e frică de nimic.
Să ne grăbim, drumul e lung,
mândri camarazi !
Zeii să ne protejeze.
Mie,
mi-ar trebui 2-3 elemente...
ca să încep să...
Avem nevoie de toate astea ?
Sub pământ, aveam mai puține.
Dumneata, nu. Frecați menta de dimineață până seara.
Dar în subteran,
nu e posibil să nu fii echipat.
Și lipsesc buteliile
cu ulei și sulița dublă.
Nu ne putem mișca.
- Nici să îndoim genunchiul. - Nimeni nu v-o cere.
Adaug
că simțurile noastre magice
ar putea fi perturbate de acest echipament.
Nu e treaba mea.
Plecați cu La Drille.
Vi-l împrumutăm.
Când o să termine cu pateurile.
Va merge
în față.
Și la final,
există un singur șef.
Eu.
Altfel, vă las acolo
și vă descurcați.
Bun, gata ? Pregătim pentru diseară ?
O clipă ! O dată ce ne ocupăm de altceva decât limonadă !
Cum vă veți descurca când voi fi la Noua Masă Rotundă ?
Dar reuniunea Noii Mese Rotunde a fost ieri.
Ce ?
- Nu te-ai dus ? - Nu-mi vine să cred !
Când ai citit hârtia, nu mi-ai spus niciodată că e ieri.
Am omis să menționez data ?
A făcut-o intenționat.
Ca să nu te duci.
Să se descurce și el.
Nu sunt secretarul lui.
La naiba, și-au împărțit misiunile
și eu,
explic la 3 moși scorojiți cum să sape tuneluri.
- Nu ne agresați. - Sau vă electrocutăm nasul.
Cel mai bun mod
de a evita acest gen de neplăceri n-ar fi oare
să învățați să citiți ?
Nu o luați ca pe o critică.
Tu, ai grijă.
Nici n-am înțeles cine ești.
O fată care pute vrea să-l vadă pe Cavalerul Karadoc.
O fată care pute ?
Ea spune
că îl cunoaște.
Nu cunosc pe nimeni care pute. În afară de Cavalerul Perceval.
Se pleacă. Avem un serviciu de pregătit.
Am visat despre dumneavoastră !
- Am visat despre dumneavoastră, e un semn ! - Ajunge, calmați-vă !
Boschetara care se crede Doamna Lacului.
Nu intră
în local dacă pute.
Toată clientela dumneavoastră pute.
Am făcut drumul pe jos de la stânca Excalibur !
N-am putut să mă spăl.
Marș de aici !
- Nu vrea. - E puternică.
Și pute.
Erați pe o insulă,
cu fântâni, o barcă se scufundă !
E un vis premonitoriu !
Și eu am vise pregătitoare,
cu clientela
care vine într-o oră, și nicio masă pregătită.
Sunt vise de care nu ne pasă. Acesta, nu.
În acest moment, am un vis. Recunosc.
Mereu același.
Sub apă, o barcă ce se scufundă.
E un mesaj de la zei, sigur.
Acum mă vedeți
îmbrăcată în zdrențe și împuțită, dar n-a fost mereu așa.
Credeți-mă, mă pricep la zei.
Ticălosul de Arthur a înfipt din nou Excalibur, dați-vă seama.
Ne-a abandonat pe toți.
Dumneavoastră, eu, poporul, Graalul.
Toți.
Dar dumneavoastră,
dumneavoastră,
aveți o misiune.
Nu știu care.
Dar aveți o misiune.
Ei.
Judecând după fețele voastre, sunteți din cei ce nu vor să plece.
Ba da, Sire. Aveam o misiune
extrem de palpitantă. Să-l regăsim pe
Yvain, Cavalerul cu leu, de care n-avem știri
de 10 ani. Era perfect
pentru noi.
Noii cavaleri căutând un veteran.
- Era prea frumos. - Nu era rău.
Salvarea unui camarad e plină de sens.
Totuși,
nu vă temeți că ar putea fi... nu-i dorim asta...
Mort ?
- De exemplu. - Sire,
e prea șiret.
Noi credem că e mort.
Ceea ce nu vă împiedică misiunea.
Nu e atât de simplu.
Din cauza unei anume misiuni personale
a domnului Trévor.
O misiune
personală în plus față de cea colectivă ?
Ce e.
- Misiunea voastră personală ? - Să-și omoare fratele.
Ce ?
Să-și omoare fratele, Lucan, Cavalerul-Sepie,
de față.
Celălalt frate,
Bédéver, care a preluat ferma unchiului,
și fratele vitreg Géran care îl înlocuiește,
ei, sunt OK. Dar cu Lucan, nimic de făcut.
Vrea să-l omoare.
Sunteți nebun ? De ce ?
Pentru că mă enervează.
- Din cauza sabiei. - Nu.
Nu e sabia ?
- Nu ! - Am forjat
pentru Lucan o sabie frumoasă cu efigia unei sepii.
- Legat de totemul lui. - Și domnul Trévor
are doar un cuțitaș. Deci.
- Vrea să-l omoare. - Nu e din cauza asta.
Știind că eu nu-mi pot permite decât acest ciomag de doi bani.
Dacă îl uit
pe undeva, îl găsesc în șemineu, luat drept
lemn de foc.
Deci la naiba, fir-ar.
Iertare.
Domnule Trévor,
totul este grotesc.
Ne facem de râs în fața regelui.
Vedeți și dumneavoastră.
Altă dată ne-a făcut de mâncare.
Am vomitat 3 zile.
- Doar eu. - Și eu.
- Îi terminasem farfuria. - Domnule Trévor,
nu există niciun mod să vă fac să cedați ?
Toate astea
vă împiedică să plecați în aventură împreună.
Sunt de acord să plecăm în aventură împreună.
- Cu domnul Lucan ? - Desigur.
Nu-l veți ucide.
Ba da.
Trebuie să operați
o scindare. Nu scăpați de asta.
N-am nici eu altceva de făcut... Scindați ce vreți,
și întoarceți-vă când veți avea misiuni precise
de propus.
Atunci,
jumătate dintre voi,
trévorienii,
va pleca în căutarea domnului Yvain.
Cealaltă jumătate, lucanienii...
- Ei bine, la naiba... - Se regăsesc fără misiune.
Singurii 3 neisprăviți de la Masă care nu știu încotro s-o apuce.
- Pentru un cuțit. - Nu !
Ba da !
Nu vă simțiți obligați la imposibil.
Sunteți tineri,
o misiune bine condusă,
un pericol, un periplu,
un antagonist, poc antagonistul. Și gata.
Am spus-o și am repetat-o:
aventură, da; riscuri inutile, nu.
Haideți, haideți.
Salutare, Sire.
Ce convocare pitorească.
Trebuie să recunosc că are farmecul ei.
S-ar putea crede că nu vă asumați
să ne vedeți la lumina zilei. Gata, ajunge, da ?
- Rancorul nu vă prea chinuie. - Asta...
Și asta e în favoarea dumneavoastră, Sire.
Eu nu sunt din compania târfelor
care v-au hăituit în Arabia.
Poate pentru că nu e sectorul dumitale.
A contat și asta.
Să fim clari: vă angajez
fiindcă sunteți cei mai buni, nu fiindcă îmi sunteți prieteni.
Pentru a fi cei mai buni,
poate avem nevoie să lucrăm într-un climat amical.
Deci, iată...
vă trimit în Orcania
să verificați dacă Loth și colaboratorii săi
nu s-au întors clandestin acasă la ei,
pentru a unelti planul de a mă ucide.
Aveți motive să credeți că...
Am eu motivele mele, nu vă băgați.
Vreau discreție.
Vă temeți că aveți o cârtiță la Masa Rotundă ?
Cine i-a prevenit pe orcanieni ?
Se zice că 2 fii
de-ai lui Loth sunt în echipa dumneavoastră.
Urăsc bârfele.
Bun, deci e da sau e rahat ?
Sire, apreciem încrederea pe care ne-o acordați
și incapacitatea dumneavoastră de a fi ranchiunos,
dar un vânător de recompense nu este un spion.
Mi-am zis
că iubiți destul de mult lovelele încât să vă lărgiți statutul. Nu ?
- Mda. - Da, ba da.
O treime acum,
două treimi la întoarcere.
Atunci,
deși disparițiile voastre
nu m-ar întrista prea mult, aveți grijă de fețele voastre.
Dar dumneavoastră, Sire ? Aveți grijă de fața dumneavoastră ?
Adevărat. Vă e frică să nu se uneltească să vă ucidă,
și sunteți aici, în pădure.
- Noaptea... - Fără gardă de corp.
Voi, voi mergeți în Orcania, la gunoaie.
Noi, printre gunoaie, trecem... neobservați.
Ne integrăm în mulțime.
Nedetectabili.
Convocarea trebuia să-mi citești.
Scrisorile lui Perceval,
mă doare-n cot de ele la ciocănel.
Durează doar 2 minute.
Nu voi pierde 2 minute ascultând un nătărău
care vrea să facă pe șmecherul
plecând în misiune fără mine. Mă doare-n cot de scrisorile lui.
Și el nu este
în visul meu inflamatoriu.
Nici în al meu.
Asta nu ne împiedică s-o citim.
O bucată de carne stricată e agățată de scrisoare.
Aruncați-mi dracului chestia aia.
Hai, s-o citim. Poate e vreun cuvânt și pentru dumneata.
Am și eu un cuvânt pentru el. Ghici...
Poate că își cere scuze.
"Dragii mei,
cu excepția celuilalt fazan gras...
Dictez această scrisoare
unei doamne amabile
care vinde grăsime de rață
la piață,
și ouă, și care știe să scrie.
Și ce rață,
ce calitate de rață.
Mănânc bine și voi fi
în curând înapoi cu Graalul.
Spuneți-i lui Karadoc
că dacă e vorba să facă o echipă de proști, mă descurc și singur.
Mănânc bine. Nu trimit
deseori scrisori, fiindcă oamenii care știu să scrie,
spun că n-au timp
și asmut câinii pe mine.
Scuze pentru grăsimea de pe scrisoare.
V-am atașat
o bucată de rață bună."
"Perceval, Cavaler singuratic și nesuferit."
Nu aveți nimic mai convingător ?
Mai convingător ?
- Păi, e sabia mea... - E nasoală sabia dumneavoastră.
Stilul nu e obsesia dumneavoastră, dar totuși.
- Inamicul meu are o sabie. - Tocmai.
Opuneți-i ceva mai surprinzător.
Și eventual, dacă s-ar putea
să înspăimânte un pic mulțimile...
Ce vreți să opuneți unei săbii vrăjite de zei ?
O greblă.
O să înspăimânt
cu asta.
Lancelot, Greblatorul întunericului.
Trebuie s-o simțiți.
Nu o simt.
Puneți și dumneavoastră
un pic de suflet. Arme de aruncat ?
Uitați. Dacă aș arunca borcane cu miere magică ?
Ce păcat
că nu luați chestia asta un pic mai în serios.
Da.
Tată !
La naiba, o să sfârșești prin a mă asculta ?
Ban de Benoic.
Poftim ?
Îl cunoașteți ? Mă rog, îl cunoșteați ?
Desigur, cine nu-l cunoștea
pe regele Ban ?
- Nici măcar tatăl meu nu mă ascultă. - Atenție,
nu e atât de simplu.
Tatăl dumneavoastră, în timpul vieții,
era foarte încăpățânat și, mai ales, foarte prost.
Cea mai proastă combinație.
Foarte prost ?
Teribil.
Legendar.
Într-o zi, primește
un general fenician,
aici, și tipul îi spune:
"Ban, de azi înainte, fortăreața ta e fortăreața mea.
Aici sunt la mine acasă."
Tatăl dumneavoastră a răspuns:
"Nu știam."
Și s-a dus să-și facă bagajele.
Șefii săi de război
au trebuit să-l prindă din urmă în pădure, altfel,
ar fi abandonat coliba.
Așadar,
mare tâmpit ?
Nu ?
Haideți, nu vă mai pierdeți vremea cu asta.
Totuși, dacă aș putea...
- Să-mi fac din el un aliat. - Prea dificil.
Ar necesita un nivel de control pe care nu-l aveți.
Mai bine mergeți
și înfigeți asta în pământ,
și desenați-mi un cerc mare în jurul ei.
Un cerc... Atunci,
vă previn,
am făcut un milion de cercuri
și niciunul n-a funcționat. Un cerc, va fi de ajuns,
dar nu cu un băț, bineînțeles,
cu degetul.
Carnea și pământul.
Sincer,
nu vă e dor de aventură ?
Deloc.
Eu țip pentru poștă, dar mă doare-n cot de Masa Rotundă.
Ați plecat în atâtea aventuri.
Toate astea ca să fiu
tratat ca un prost. 10 ani sub pământ, niciun mulțumesc.
Și apoi, sincer,
avem vasele noastre.
Cârnăciorii noștri.
O mătură la amiază.
Un ochi la maturarea brânzeturilor.
Și din cauza unui singur vis sub apă, ar trebui să las totul ?
Unul singur, nu.
În fiecare noapte.
Să zicem.
Cobor sub apă,
ce fac ?
Habar n-am.
Ajung sub apă, pe cine întreb ?
Nu știu nimic.
Dar sunt aproape sigură că este vorba
de Marea Mediterană.
Cine-i Mediterana asta ? Vreo prietenă boschetară ?
Cine se crede ?
Cleopatra, Agrippina maior ?
Un om de greutatea mea,
dacă mă deplasez pe sub apă, înseamnă că e rost de pradă.
- Și nu una mică. - Și dumneavoastră visați la asta.
Nu mai faceți pe prostul.
- Știți că este capital. - Nu.
- E doar un vis. - Odată,
am visat că eram un hamster blocat într-un pantof,
care vomita salată.
Deci, visele,
nu sunt mereu capitale.
Ăsta da.
Ar putea avea legătură cu...
Cu ce ? Nu se aude nimic.
Nu-l enervați.
Nu mă luați
de prost.
Vă bateți joc de noi.
Premonițiile nu sunt foarte precise.
Vă ghidează,
și voi vă descurcați. Nu știu mai mult,
doar că este vorba
de Marea Mediterană
și că este vorba despre fântâni.
De fântâni ?
Ce mai urmează ?
Da, de fântâni.
Trei fântâni, mi se pare.
Păi da, e neclar.
Vă spun sincer părerea mea,
ar putea avea legătură cu...
Iar începe !
Cu ce anume ?
Cu Graalul.
(Gata ?)
Seniori Trevor și Rostan, prietenii mei
din misiunea Cavalerului cu Leu...
- În speranța că nu a decedat. - Ne aflăm la o bifurcație.
- Pe unde o luăm ? - Pe unde vrem.
Nu avem nici cel mai mic indiciu.
Zero indicii ?
Zero, zero.
Niciunul, prefectul meu.
Dar ultima oară când l-ați văzut pe Yvain, n-a zis nimic ?
Ba da.
Acum mai bine de 10 ani, și am impresia că a fost ieri.
Mi-a zis:
"Viața, Senior Gauvain, este ca mangoldul.
Frunza este adesea tocată
precum spanacul;
tija, pe de altă parte, se consumă fiartă în apă,
prăjită sau gratinată."
Senior Trevor ?
De ce acest drum ?
M-am săturat de discuții,
trebuie să înaintăm.
Ce camarad vioi.
Să-l urmăm, Senior Rostan.
Să mizăm pe intuiția tânărului nostru prieten.
Bun, totuși...
Nu vă mai bosumflați.
Nu ne bosumflăm, suntem dezorientați.
Eu mă bosumflu.
N-am misiune, mă bosumflu.
- Poate asta e misiunea noastră. - Ce ? Să frecăm menta ?
Să supraveghem Masa Rotundă.
Să păzim coliba în timp ce ceilalți devin eroi ?
Caut.
Din moment ce zeii nu ne ghidează.
Zeii, știm ce vor.
I-au cerut lui Arthur, și Arthur n-a făcut-o.
Să-l ucidem pe Lancelot ?
- Sunteți nebuni ? - Căutăm
o misiune, asta este una.
Nu este a noastră.
A noastră... E o poruncă a zeilor, misiunea tuturor.
Suntem în stare să-l înfruntăm pe Lancelot ?
Suntem trei contra unu.
Clar, dacă-l lichidăm...
Și ceilalți, cu cavalerul-pe-naiba,
vor arăta ca o bandă de fraieri.
Ei caută
un tip de care tuturor li se rupe.
Fie stăm aici și vom fi puturoșii de la Masa Rotundă,
fie îl răcim pe Lancelot
și devenim eroi.
Nu, opriți-vă...
Opriți-vă... e bine.
Vă mișcați fundul ?
- 2 secunde. - Nicio aventură pe fugă.
Vă avertizez, dacă nu ajungem la barcă la timp,
nu plecăm astăzi.
- Nu plutesc noaptea. - Așteptați !
Așteptați-mă !
Plec cu voi.
- Cum adică ? - Dacă sunteți 3.
- Tariful se schimbă. - Și afacerea dumneavoastră,
nu trebuia să vă îndepărtați de ea...
Mă credeți sau nu...
Azi dimineață, mă trezesc și întreb: "Unde sunt cei doi prichindei ai mei ?"
"Au plecat în aventură."
Atunci, nici una, nici două, 2 chiloți în boccea,
și am plecat ca două vânturi la întrecere.
Da, da,
am dat instrucțiuni.
Am încredințat cui se cuvine cheile prețiosului meu stabiliment,
bastidă de necucerit reînviată din cenușa sa,
etern refugiu al călătorului
istovit.
N-o să mergeți voi să luați
toate onorurile în timp ce eu mă spetesc
să îndop
toți pierde-vară din zonă. Așteptați !
Așteptați-mă !
Ce caută ea aici ?
Toată regiunea
se arată ? Toți neisprăviții ?
Frumos din partea voastră să plecați pe furiș.
Nu, nu prea.
Mă trezesc, nimeni.
Trebuie să te trezești mai devreme.
Mai așteptați pe cineva ?
Nu plecați fără mine.
Și de ce nu ?
V-am dat indiciul despre Mediterană.
Dar acum
că-l avem, de ce să vă mai suportăm
fața ? Vin !
Așteptați,
Mediterana ? Dacă vrem să ajungem înainte de lăsarea nopții,
nu trebuie să ne lenevim.
- Bine ? - Cum adică ? Suntem de acord
că Mediterana nu e marea din jurul insulei Bretania.
Nu știm unde este.
Deci mergem
spre marea pe care o cunoaștem.
Știu numele, dar n-aș ști s-o recunosc.
Nu începeți cu șmecherii.
Ce-o fi ? 2 zile pe mare ?
Poftim ? O lună și jumătate, v-am spus.
Dar am crezut
că spuneați asta ca să vă justificați tarifele.
Credeați că era
pentru 2 zile ?
Ar fi trebuit să cer mai mult.
Haideți, porcușorii mei.
La barcă.
O lună și jumătate ?
Dacă e prea mult, întoarceți-vă la spălatul vaselor.
Vin cu voi !
O lună și jumătate cu voi pe apă...
Mai răriți certurile
sau vă arunc peste bord.
Haideți.
Atunci ?
Păi, nimic.
Porcăria asta nu funcționează.
De porcării nefuncționale.
- Știu eu una ! - Nu vă certați.
Pentru ultima dată: deasupra,
este o fortăreață fragilizată.
Dacă țipăm prea tare, o să ne cadă totul în cap.
Totul e prăbușit, imposibil de trecut.
Asigurați-mă, scula dumneavoastră nu zice că pe aici e drumul ?
- Nu. - Păi, slavă Domnului.
Ceară neagră.
Neagră ?
Ce înseamnă asta ?
Că cineva folosea această scară
luminându-și calea cu o lumânare macabră.
- Macabră ? - Macabră.
Terminați.
- Nu e neapărat așa. - Cum doriți.
Iar ceară.
Trebuie continuat...
pe aici.
Pe aici ? Nici măcar o vulpe anorexică nu trece !
Specie de ciocan !
Cum îi vorbești lui Conle cel Faimos !
Respectă celebritățile.
Tăceți.
Nu e aer. Stingeți flăcările de pe coifuri.
Lămpile vor fi de ajuns.
Fac pariu: am parcurs
un sfert din drumul total. Bum !
Sora mea,
ce exuberanță. Un sfert...
Nu aș putea să mă pronunț. Mergem într-un ritm bun.
- Dar... - Atunci,
acest vârf înalt
trebuie să fie acesta.
Câmpul de dune,
suntem acolo.
Fără îndoială,
ne aflăm aici.
Punctul albastru
nu este punctul de plecare ?
Da, suntem chiar lângă el.
Și punctul de sosire ?
Vreți să vizualizați sosirea ?
Nu este util pentru a măsura progresul nostru ?
Nimic mai simplu.
Despre drumul parcurs...
Nu suntem nici pe departe.
Nu.
De verificat, dar nu am parcurs nici a suta parte din călătorie.
Fără a mai vorbi de drumul de întoarcere.
Gândindu-mă mai bine,
sper că nu sunt insuficient încălțat.
E abandonată, chestia asta.
Alo, burghezia !
Suntem un grup de ghinioniști
călători !
Trei biete suflete rătăcite, prinse de noapte !
Vorbește pentru tine.
Cerem ospitalitate !
Păi.
Folosim șiretlicuri, nu o să-i ucizi la intrare.
Nu e pentru ei, e pentru voi.
La cea mai mică mișcare greșită,
o săgeată în fund la fiecare.
Ce mișcare greșită ?
Nu știu încă, surprindeți-mă.
Rămâneți în grădină.
Bogații mă destabilizează,
darmite cu doi paiațe...
Eu, eu lucrez mereu singur. De ce ?
Mă cunosc.
Nu am răbdare
să car după mine idioți.
Bună seara, bună seara.
O să vă murdărim totul.
Prinși de noapte.
Am plecat un pic cam târziu, și poc.
Grosolană eroare.
Eroarea e să considerați că sunteți la adăpost aici.
Sunteți de-al casei ?
Din familie
cu regele Loth, poate ?
M-am însurat cu a treia soră a sa acum 21 de ani, din interes pecuniar.
De 21 de ani
o tot pătimesc.
Acele cărți mari,
foarte grele, cu anluminuri,
deschideți una, vă plasați aparatul genital la mijloc
și o închideți
dintr-o lovitură seacă,
și asta de 5 ori pe zi.
Păi pentru mine,
asta e căsnicia.
Ce se întâmplă cu tine ?
Suntem chiar la burghezi. Nu mă simt bine.
Mănâncă ce ți s-a servit și stai în banca ta.
Ne vom prezenta omagii regelui Loth ?
El e exilat.
Interzis de la distrugerea Kaamelottului.
Dacă vă place lumea bună, o să vă oferim.
Așteptați-vă la protipendadă.
- Protipendadă ? - Soția lui Loth.
Fosta soție. A părăsit-o înainte de a se exila.
Anna de Tintagel.
Sora vitregă a regelui Arthur.
Însoțită
de cele 3 scorpii de cumnate ale ei, inclusiv soția mea.
La naiba, sora vitregă a lui Arthur...
Dar l-ați întâlnit pe Arthur în persoană.
Era în aer liber.
Nu suportați burghezii, dar numai în interior.
Se lasă seara.
Sosesc.
Ele dorm ziua
și deranjează lumea noaptea. Ca țânțarii.
Trei călători rătăciți, surprinși de noapte.
O imensă mulțumire pentru ospitalitatea dumneavoastră, Doamnă Anna.
De unde știți cine sunt, dacă sunteți rătăciți ?
Păi, eu...
Acest senior,
ne-a explicat
la cine ne-a condus providența.
Vă rog,
continuați-vă masa.
Mi-e rău, o să-mi cadă fruntea în carne.
Spune ceva, o politețe.
- O să atragi atenția. - O politețe ?
Prietenului dumneavoastră nu-i place căprioara ?
Căprioara ? Glumiți ? Ador.
Aș mânca-o și din fundul unuia cu diaree.
Fasolea e atât de fragedă...
Adăugați o lingură de var în apă, nu-i așa ?
Călători rătăciți...
Hei.
Voi sunteți cei care râdeți ?
Cum ?
De o oră se tot râde. Aveți
o tarabă cu păsări de curte ? Sunteți nebuni ?
Vedeți bine că abia am ajuns.
Nu ne pasă, scandalul vine de la voi.
Acolo.
Ce se petrece ?
E vreo adunare de găini în vizuina voastră ?
Aproape că ne amintește de vechiul Kaamelott.
- Dumneata, care nu mai aveai chef de nimic. - Confirm, mai ales de asta.
Și deci ?
Și deci, la naiba. Așa.
Nu am chef să discut despre asta, nici să discut cu voi.
Surpriză !
- Nu mai spune. - Da.
Vi le-am regăsit.
Amabil, dar nu le căutam.
Deși, atenție,
îmi face plăcere.
- Și nouă. - Suntem bucuroase.
Ar fi posibil
să moderați volumul revederii ?
- Ascultați, e în regulă... - Nu, nu e în regulă.
Tăceți sau dăm drumul la potăi.
Eu lucrez pentru viitorul regatului.
Am băut un pic
pentru a-mi face curaj.
Veniți
cu noi. Nu stați înfipt în mijloc.
Haideți ! Dar ce nătărău.
Așteaptă.
Ce aveți în minte, mai exact ?
Moștenitorul.
- Moștenitorul ? - Poftim ?
Nu reușesc
să vă stimulez, așa că am invitat
foste amante
cunoscute că reușesc.
Chiar dacă am îmbătrânit.
- De pe atunci. - Dar mai puțin decât el.
În orice caz,
ele sunt gata să poarte
moștenitorul în locul meu,
și să ni-l cedeze la naștere.
"Să poarte moștenitorul" ?
Ce harababură ați conceput ?
- Contribuim la căutarea Graalului. - Facem un serviciu.
Chiar dacă nu înțelegem de ce nu vă descurcați.
De ce nu se descurcă, aceasta e enigma ancestrală !
Ce-ați mai inventat
de data asta ?
Eu nu inventez nimic.
Toată istoria romană e plină
de astfel de manevre.
1 Cezar din 2 nu este fiul
celui pe care îl credem. Important
este moștenitorul. Aceste manevre au adus la putere
linii de debili.
După Lancelot, nu vreau un Caligula.
Onorați-vă așadar
regina, în loc să primiți gemene.
- Eu n-am cerut nimic. - Eu sunt cea care cere !
Pentru ultima oară,
nu dumneavoastră sunteți problema.
Eu sunt. Nu sunteți
mai puțin stimulantă decât ele.
Dar avem mica fiolă magică
de la mama dumneavoastră
și de la mătușa dumneavoastră. E cam jignitoare fiola asta.
Nu avem nevoie de ea.
Dar suntem mai tinere decât tine.
Pe toți zeii. Unde am ajuns oare ?
Însuși cerul este invadat de vrăji.
Fumuri cerești, toate verzi.
Blestem, blestem, blestem.
Niciodată nu ar fi trebuit să părăsim regatul.
Nu suntem pe măsură.
Nu începeți.
Amintiți-vă cuvintele lui Arthur:
dacă suntem pe măsura pericolelor, nu există aventură.
Dacă murim, nu există aventură.
Să instalăm bivuacul. Picioarele îmi sunt înghețate.
Aici ? Frigul v-a paralizat
creierul.
- Suntem epuizați. - Flămânzi.
Nugalele înghețate.
Fără odihnă, nu vom ajunge departe.
Nici dacă vrăjitoarea acestui blestem ne va cădea în cap.
Tăceți. Nu vorbiți de vrăjitoare.
- O să ne aduceți ghinion. - Prietenii mei !
Discordia ne amenință.
Să ne dublăm
vigilența. Moderați-vă
replicile de babă.
Baba o să vă dea o palmă.
Sau îmi dă un borcan de gem ?
Nu suntem
echipați corespunzător. Mi-e atât de foame.
V-aș schimba pe toți pe niște afine.
Iagu !
Serios, Gareth.
Dacă nu de foame sau de frig.
- Vom muri de la lupi. - Sau mai rău,
de vreo creatură satanică
de care colcăie acest pământ.
Ce spun hărțile ? Este departe,
ținutul dragonului opalescent ?
- Greu de spus. - Numele unui urs,
nu spuneți că ne-am rătăcit.
Nu, e greu de spus
fiindcă gura mi-e înghețată.
- Dar nu ne pasă deloc de asta ! - Și deci ?
Dragonul
este cunoscut că locuiește în această regiune. O regiune destul de vastă.
Pe zei, ce e asta ?!
Vestirea sfârșitului nostru.
- Blestem ! - Ia te uită...
Un grup de tineri călători.
Cu totul pierduți.
Cine ești ?
O vânătoare.
Ca voi 4.
Prostii.
Noi, vânători ?
Împărțiți focul cu mine...
eu împart pâinea mea.
Atunci, tinerilor ? De ce
să veniți atât de departe de casă ?
- Ignorați unde este asta. - Căutăm
dragonul opalescent.
Dai totul din prima, tu !
Creatură magnifică.
Dacă mai există vreunul.
Sigur că da.
Mi s-a raportat ieri că unul zbura
deasupra vizuinei sale.
Ce ?
Vânătoare, ar fi
nepotrivit din partea ta să născocești.
Unde este vizuina sa ?
Spune că este aproape.
Amplasamentul este cunoscut.
Contra câtorva bănuți,
vă voi conduce acolo în zori.
Să ne surâdă în sfârșit norocul ?
(Quarto !)
Quarto, la naiba !
- Ce ? - Ușa mea e încuiată.
Ce-mi pasă mie ?
Suntem la nebuni. E ultima noastră noapte.
Nu o irosiți enervându-mă.
Alzagar !
- Alzagar ! - Ce ?
- M-au încuiat în cameră. - Și pe mine.
Ușa mea e încuiată.
Ce ? Numele unei scule stricate,
n-o să așteptăm să fim uciși în somn.
- Și Quarto, ce zice ? - Zice la naiba.
Iată.
Pentru cine lucrați.
- Fii de cățele împuțite ? - Suntem
călători rătăciți, surprinși de noapte.
Asta era clar, nu ?
Poate că lucrăm,
dar nu vrem să spunem pentru cine.
Pentru că acel cineva n-ar vrea
să se știe asta...
la o anumită masă.
O masă de o formă
nu pătrată.
E miraculos,
că ați reușit să faceți o carieră destul de onorabilă
fiind atât de prost.
Arthur vă trimite ?
Bastardul lui Pendragon ?
Atunci, băieți,
lucrurile par evidente,
dar costă la fel să formulezi:
suntem de acord că mă car cu voi ?
Nu eram 3, la venire ?
Păi, suntem 3.
La venire...
Credeam că celălalt urmează,
dar a rămas.
Imposibil de cărat, chestia asta.
Am zis să nu-l iei.
Ce ? Nu, dar...
Ce faci, castravete ?
Ce-i cu porcăria asta ?
- Nu știu să citesc. - Ce rost are ?
- Era argintărie. - Nu vedeam nimic,
am luat ce am găsit. Din principiu.
Hârtie ?
Mișcă-ți fundul.
Nu mai discutați atâta.
Îl vei căra singur ! Nu te baza pe noi !
Arthur Pendragon...
îmi trimite spioni.
Mie.
Răzbunare.
Răzbunare !
Hep !
Nu vreau să par insistent,
dar trebuie să vă decideți: unde mergeți ?
- V-am spus de 40 de ori. - În Mediterana.
Sunteți acolo.
După ocean, coloanele lui Hercule,
și aici.
- Mediterana. - De acord, dar...
n-o să sărim în apă.
O să ne debarcați, marinar viclean ?
Doar asta și cer.
Dar unde ?
Massilia ? Siracuza ?
- Tesalonic ? Alexandria ? - Oriunde.
"Oriunde" ?
- Poate nu chiar. - Ce părere aveți ?
Niciuna. Dacă plătiți, vă duc în China.
Doar banii contează ?!
Ce altceva ?
Și care e părerea dumneavoastră ? Chiar dacă nu valorează nimic...
În afară de cele trei fântâni, nu știu ce să vă spun.
Poate ar trebui să dormiți.
În speranța unui nou vis. Voi nu faceți decât să dormiți.
Nu caut fântâni în timp ce voi sforăiți.
Și atunci ? Nu ne vom întoarce din drum, nu ?
- Păi nu. - Ascultați,
acostez la Portus Albus, nu mai avem de mâncare.
Dacă vă vine vreo idee, cu atât mai bine,
altfel, veți continua pe jos. După ce mă plătiți.
Doar banii contează, nu-i așa ?!
Am mai întrebat...
Doamne, burta mea !
Ce disconfort !
Și pe mine mă lansează, mă strânge.
E teribil.
Doar eleganța mă reține de la...
Blestem.
N-am mâncat nimic de...
- Pâinea ! - Vrăjitoare !
Nu mai am punga de bani !
Nici eu.
Jigodia aia dizenterică ne-a luat toți banii !
Ce ne vom face ?
- Fără a putea cumpăra o ridiche ! - Vom muri !
Dar nu, nu trebuie să fie prea departe !
Stai !
Oprește-te, intriganto, care ai vrut să ne otrăvești cu fructe stricate !
Otrava ta nu a funcționat !
A rezultat doar un simplu disconfort intestinal !
Tu, în schimb,
o vei păți !
Da ? Bine, dați-i drumul,
nemernici de braconieri ! Ucideți-mă !
A semăna moartea e singurul vostru scop !
Ce spui tu,
femeie rea ?
Ne tratezi de vânători,
de braconieri...
Ne subestimezi, pe noi, Cavalerii
Mesei Rotunde !
Venim din regatul Logres în misiune pentru Arthur !
Pentru a apăra ultimul dragon opalescent.
Prea târziu !
Ultimul dragon
opalescent a fost masacrat.
Masacrat ? E posibil ?
Ce demon s-a făcut vinovat
de această ticăloșie ? Alfarn.
Cine ?!
Alfarn !
Alfarn ?!
Vânătorul de dragoni !
Nu-i place "braconier",
îl consideră peiorativ.
Nu vom face din el decât o înghițitură.
Voi ?
O să-l găsiți pe Alfarn ?
Absolut.
Misiunea noastră s-a transformat într-o operațiune punitivă !
Iagu ?
Mă îndoiesc că răzbunarea face parte din datoriile unui cavaler.
- Ce ?! - Spun:
mă îndoiesc că răzbunarea
face parte din datoriile unui cavaler !
Mai adăugăm una !
Lăsați baltă, piticilor !
Nu sunteți în stare
să-l înfruntați pe Alfarn !
Ba da, cu tine !
Iartă
și alătură-te nouă !
Ajută-ne să-l găsim pe Alfarn !
- Vom face noi restul ! - Mergeți acasă !
Cum să te găsim ?!
Nici măcar nu-ți știm numele !
Mai bine treceam pe la suprafață...
Ce ?
Ce suprafață ? Vorbeați
de un laborator
la subsol. A vorbi, a vorbi...
Magia neagră se practică adesea
ferită de lumina zilei. De unde și subsolul.
S-ar putea ca laboratorul să fie în vârful unui turn.
Sau poate n-a existat niciodată un laborator.
Suntem aici, măcar să căutăm.
Vă bateți joc de mine ?!
Știți
cât de periculos este ?
În orice moment,
porcăria asta poate sări în aeri...
Nu știu peste ce am dat, puilor, dar promite...
La naiba. Și mirosul ăsta...
Ce poate puți atât de tare ?
Continuăm sau e prea mult pentru dumneavoastră ?
Bunul simț ne-ar comanda să ne întoarcem.
Dar... în fine.
Da, în fine...
Asta este.
- Un laborator de magie neagră ? - "De magie neagră" ?
Sărmanul meu prieten...
Cred că e mult mai rău de atât.
Și chestia aia care atârnă, ce este ?
O veste proastă, dragul meu.
Gândiți la fel ca mine ?
Nu este un laborator de magie neagră.
Este un laborator de necromanție.
- Necro... ce ? - Manție.
Arta de a anima morții. Și asta, e o matrice.
Da, care a necesitat mai mulți ani de muncă.
A fost nevoie de urgența de a fugi din fortăreață
pentru ca vrăjitorul
să abandoneze o lucrare atât de avansată.
Chestia aia, o lucrare avansată ?
- Aproape gata. Mai mult sau mai puțin. - Lucrarea
care blestemă ruinele.
Dați-vă seama de valoarea lucrului.
Vorbim despre carnea mucegăită atârnată de tavan ?
Trebuie să trecem de partea cealaltă a acestui grilaj.
De partea cealaltă ?
Asta e o treabă pentru vrăjitor.
Încălziți-vă, atleților, va fi dinamic !
Pac !
Ce ziceți ?
Teleportare !
Calmați-vă.
Cine ne scoate din rahat ? Sfera mea de teleportare !
Nu ați fabricat-o.
- Ci ați cumpărat-o. - Calomnie !
- Concepută de la zero ! - Haideți, lenevim mai târziu.
Distrugerea
focarului blestemat.
Dar cum o... ?
Cum să procedăm
pentru a distruge un...
un loc ca acesta ?
Nu mai e blestem ? Plecăm ?
Da, dar repede.
Produsele răspândite sunt toxice.
Haideți, Merlin.
Unde anume ?
Aruncați o altă sferă.
N-am altă sferă.
Ce ?!
Nu aveți întoarcere ?
N-am bani să-mi cumpăr 2 sfere !
Suntem închiși aici ?
Da.
Vom muri.
Nu sunt acolo. Jur.
- E sora dumneavoastră. - Vitregă.
- Și celelalte 3 nebune. - Fără Loth,
Dagonet, Jurisconsult.
Asta nu înseamnă că nu s-au întors, dar nu în Orcania.
Asta e cadou.
Ce e ?
A luat asta la plecare...
Chestii funciare, acte de proprietate...
Nu văd ce-am putea face cu ele.
Hârtiile sunt misterioase.
Pentru analfabeți.
Sora mea vitregă
în ce dispoziție e ?
În termeni
de dispoziție, aș spune că a avut zile mai bune.
Diplomatic,
nu cred că am
relaxat prea mult relațiile dumneavoastră cu Orcania.
În cadrul misiunii noastre de observare,
a trebuit să
îi spargem fața.
Dar ea vă era deja un pic supărată dinainte.
Nu am aranjat nimic. Nu.
Și pentru mine ?
Ceva mic pentru serviciile prestate ?
Ce credeți ?
Părerea mea, nu...
Venec !
- Avem un indiciu ! - Avem un indiciu !
De ce
aceste costume de paiațe ? Am fost la cumpărături.
Avem dreptul, nu ?
E ca să arătăm mediteraneean.
Îmbrăcați ca niște paie ?
Nu ne pasă.
Avem un indiciu.
Un indiciu despre ce ?
Știm unde să mergem.
Aveți proviziile ?
Ne doare-n cot de comisioanele tale !
Mi-am cumpărat asta...
Suntem pe terminate cu rațiile.
Ne ocupam de asta, și am dat peste un bătrân.
Mânca
o salată de caracatiță,
și ne-a auzit.
Noi ne certam.
Cică găsirea a 3 fântâni ar dura 200 de ani...
- E adevărat ! - Eu țip,
și-mi arunc cârnatul, proaspăt cumpărat, în fața ei.
Eu mă feresc, și cârnatul îi ricoșează de nas.
Și cârnatul ajunge în salata de caracatiță
a vechiului instrument.
El se ridică, ne pregătim să o ștergem.
Și ne explică cu un accent imposibil
că știe un sătuc
unde sunt 3 fântâni.
Și cere să-i plătim salata.
Da, cu cârnatul,
jumătate din bolul lui
sfârșise pe jos.
"Sătucul tău are un nume ?",
îi spunem noi.
Tot spunea, "3 fântâni",
"3 fântâni"...
Eram gata să-l batem cu salata lui, când am înțeles...
E numele satului !
Ce nume ?
Trei Fântâni.
Ar fi pe insula Sicilia.
În Mediterana.
Nu începeți să ne bateți la cap.
N-am auzit niciodată de Trei Fântâni.
Mă duc la bord să arunc un ochi pe hărți.
Voi, vă întoarceți
la tarabe să cumpărați mâncare,
nu o tamburină sau cercei.
Hei !
Sicilia e departe.
Asta va lungi nota de plată.
Dar serviți căutarea Graalului, la naiba !
Lăsați banii la o parte !
Asta e marea mea pasiune. Deci Graal sau fără Graal,
factura e la fel.
O să vă spun ceva. Sunteți...
Ce se petrece ?
La naiba, ce-ai făcut ?
Cum adică ? Am făcut ce mi-ai spus.
Ssabernock.
L-ai chemat pe Ssabernock ?
Pe cine ? Eu n-am chemat pe nimeni.
Nu vine el pentru nimic
și o sapă îngropată. O coasă !
La adăpost !
Acum !
Specie de nebun !
Rugați-vă să nu vină aici să vă găsească.
- Acum. - Ce ?
- De ce ar face asta ? - Ca să vă lichideze.
Crezi că Ssabernock...
Crezi că Ssabernock n-are altceva de făcut,
decât să vină să-ți vrăjească uneltele de grădinărit ?
Dacă te găsește, te va eradica din toate dimensiunile.
Nu l-am invocat în mod special pe acest Ssabernock.
Nu e vina mea dacă el vine.
Și totuși, este aici.
O să fie sărbătoare pe fundul tău.
- Ce să facem ? - Du-te la el, cere-ți scuze.
Rămâi aici, imbecilule. Ascunde-te.
Și roagă-te să plece fără să te ia cu el.
La naiba, dar de ce ?
De ce un demon major răspunde la chemarea ta ?
Nu știu.
Dar gândește-te bine că e o vizită excepțională.
Stafia tatălui meu mă poate ajuta ?
Tatăl tău contra lui Ssabernock ?
Pregătește-te pentru o confruntare fulger.
Astfel, tatăl tău ar putea
elibera scena de planul intermediar.
Nu suntem făcuți pentru asta.
Venim să batem un zdrențăros,
dăm peste un demon de 12 picioare. Nu avem noroc.
De la început, nu avem noroc, dacă ne gândim bine.
Dar acum, începe să fie cam mult.
Nu a funcționat.
A venit să mă pedepsească pentru aroganța mea,
nu m-a găsit,
și a plecat.
Încă un eșec...
Ssabernock și-a părăsit planul pentru tine.
Chiar și ca să te lichideze,
un eveniment de genul acesta nu poate fi un eșec.
Spune-i cum vrei.
Cine este pentru...
a-l ataca pe Lancelot pe loc ?
Foarte bine.
Cine este împotrivă ?
Da, da...
pe hartă există Trei Fântâni.
Trebuie să fie mort, nimeni nu vorbește despre el.
Noi nu căutăm distracții.
Cealaltă nebună pretinde că Graalul este acolo.
Nu spune chiar așa.
Dacă ar fi să rezumăm,
spuneți că...
Păi ?
Ce ai ?
Palid ca o fund.
Sunt scoicile ?
Ce facem ? Mergem totuși ?
Cum am votat...
Seniorul Lucan are și el
o armă magică.
Nu. O sepie e forjată pe ea, asta e tot.
Am venit aici,
rămânem aici.
Sunteți gata ?
Trei, doi...
Au !
Ă ?
Ați înnebunit ?!
Aceasta e misiunea voastră ?
- Să vă aruncați în gura lupului ? - Arthur v-a autorizat
să-l atacați pe Lancelot ?
- E un proiect recent. - Nu un proiect real.
Nu aveam misiune,
ne-am zis: "Hai să-l ucidem pe Lancelot."
Am zis-o așa.
Eram pe punctul de a regreta când...
- Ne-ați tras de urechi. - Fără ideea noastră
de a vă spiona de la distanță,
în acest moment, ați fi
uciși de Lancelot și arma lui blestemată.
O să vă cărați
și o să găsiți o misiune
pe măsura voastră ! Bandă de inconștienți !
Haideți, ștergeți-o.
Coșul de gustare cere întoarcere !
Păi ce ? Sunteți nebun ?
Mă auziți ?
Păi ?
Dacă nu vă convine mâncarea, mergeți la tavernă.
Citiți-vă corespondența !
Scuze, cred că am ațipit.
Da, mesele nu sunt spectaculoase,
dar ați putea
duce buna cuviință până la a fi treaz.
Corespondența ! Trebuie citită ! Aici, aici...
A... dumneavoastră... corespondența...
Ce anume ?
- Mica scrisoare... - Ce, ce ?
N-am înțeles ce ați spus.
Ce am spus când ?
- Acum, înainte. - Înainte ?
N-am spus nimic. Acum, am să vă spun...
Mergeți și băgați-vă capul în gheață.
Trebuie
să vă citiți corespondența !
Este...
- Am vreo corespondență ? - Corespondență... recentă ?
Nu știu.
Cu siguranță aveți restanțe, nu o citiți niciodată.
Și o pot avea ?
Acum ?
Corespondența restantă, decât să te apuci de ea...
Nu știu de ce
ne încăpățânăm să stăm cu așa un specimen.
Mâncăm, liniștiți,
el sare un metru, eu scuip mazărea.
- Și are nevoie de corespondență. - Să găzduiești un prost,
e una, dar să găzduiești un nebun,
asta schimbă treaba.
Faceți
un efort !
Asta e pătată
de grăsime și miroase urât. Cred
că e de la Cavalerul Perceval.
Și asta ?
Sosită azi dimineață.
Venec...
Trebuie să plec de urgență
la Portus Albus.
- Portus Albus ? - Să faci ce acolo ?
O să vedeți că o să plece fără să ne explice nimic.
Ați fi văzut voi... un demon
mai înalt de doi oameni. Cu fulgere.
Era să facem pe noi de frică.
Am fost certați, prea riscant.
Și voi, ați avut parte de pericol ?
- Nu. - Ba da.
Ba nu.
Pericol din plin.
N-a fost nimic.
Am dat peste
o infinitate de bifurcații.
Trebuia să alegem constant: stânga, dreapta...
O prostie.
Și nopțile afară.
Ceva ronțăia pe lângă tabără.
N-am îndrăznit să ne ridicăm, dar credem
că era un bursuc.
A fost o prostie.
Nu riscam să mergem să verificăm.
Dar...
Cavalerul cu Leu ?
- Progresează. - Desigur !
Se desfășoară.
Nu se desfășoară nimic.
De ce nu mănânc și eu ca voi ?
Cine a pregătit masa ?
Seniorul Trevor.
Nu e un caracter ușor.
Crezi că sunt morți ?
- Nu știu. - Cine erau,
tipii ăia care i-au înhățat ?
Nu știu.
Putem merge mai repede ?
Nu e vânt.
Totuși, înaintăm.
Priviți la dreapta: Cartagina.
În curând vom vedea Sicilia.
Ce-ar fi să citim scrisoarea lui Perceval ?
Pute.
Era brânză
înfășurată în ea.
Bun ? Unde e brânza ?
- Am aruncat-o. - În timpul traversării
cu băieții, nu vorbeam de Perceval.
La cea mai mică mențiune.
- Karadoc se enerva. - Și brânza ?
Citește scrisoarea, poate vorbește despre ea.
"Sire,
sper că totul merge strună la Masa Rotundă
ca pe roate.
Ieri, am făcut baie
în râu, și mi-au furat toate hainele.
Mi-am continuat aventura
în chiloți,
dar în sat, bătrânul care vindea brânzeturi
avea toate hainele mele pe el.
Am vrut să-l bat,
dar e amabil și el e cel care scrie scrisoarea.
Vă trimite o brânză proaspătă de-a lui,
de savurat dimineața, sau între prieteni, sau chiar fără pâine.
Mâine, voi merge la stâncă
să-i supraveghez pe viclenii care încearcă să scoată sabia voastră.
Știu că nimeni nu va reuși, dar nu se știe niciodată.
Cred că vă voi aduce Graalul
în două săptămâni sau, cel mai rău, în 15 zile.
Perceval,
Cavaler singuratic și regional."
Dați-vă la o parte.