Вдъхновена от автобиографията на Роберто Гомес Боланьос.
Някои персонажи и събития са художествена измислица.
1978 г. Мексико (град)
Не искам да си блъскам повече главата.
Прости ми. Но вече нямам сили, не мога.
Значи
това беше всичко? - Ами...
Изпитвам чувство за...
За отговорност, което не мога да пренебрегна.
Чувство за вина,
бих го нарекла аз. - Това също!
Но не искам да товаря съвестта си с едно лошо решение.
Ясно, от днес насетне ще се наричам Лошо Решение.
Маги!
Знаеш, че вече не мога да имам деца.
Не искам да съм човекът, който ти отнема възможността да си майка.
Вече ти казах да оставиш на мен да го реша!
Това е мой проблем, не твой. - Да, но и двамата сме...
Не, просто дълбоко в себе си искаш да останеш с Грасиела.
И няма нищо лошо в това.
Тя е твоя съпруга.
Тази част още е леко хлабава, не мислиш ли?
Ами защото не спираш да отслабваш, Грасиела.
Мамо, какво ти е?
В какъв смисъл? - Не ми изглеждаш особено щастлива.
Разбира се, че съм щастлива.
Да видим... - Но като че ли не си тук.
Сякаш те няма.
Разбира се, че съм тук.
Онзи, който не е тук, е баща ти - него вече наистина го няма.
Така, дай да видя.
Онова, което искам дълбоко в себе си, е да бъда честен.
И трябва също така да се заема с работата си
и ме чакат много решения за вземане,
а откровено казано, не знам коя е първата крачка.
Ч Е С П И Р И Т О: НЕ ТОЧНО НАРОЧНО
Ето предложението на художествения отдел. Как ти се струва?
Месеци по-късно
Не изглежда добре. - Е, плакатът е само скициран.
Не можеш да бъдеш много взискателен за това точно сега.
Не говоря за плаката, говоря за идеята.
Хлапака е телевизионен персонаж, не филмов.
Можем да го слагаме, където поискаме.
Защо не оставиш персонажите ми там, където са си?
Където винаги са имали успех.
Все забравяш, че игралната площадка е моя
и аз определям правилата. Ще заснемем филма за Хлапака.
Ще ми откажеш ли? Идеята е за милиони.
Искаш ли да бъда откровен? - Искам да бъдеш разумен, Роберто.
Обмисли го.
"Хлапака, филмът"
Маги, почакай ме!
Какво има? - Искам да говоря с теб.
Не желая да засягам друга тема освен работата.
Знам, чуй ме...
Но вече става много смущаващо да работим така.
Наистина ли мислиш, че това е мястото да го обсъждаме?
Не знам дали е мястото да го обсъждаме,
не знам дали кухнята или залата за срещи е по-добро,
но мисля, че трябва да го обсъдим като възрастни, нали?
Тогава да се държим като възрастни и да се съсредоточим върху работата.
Обещавам ти, че няма да има повече напрежение, става ли?
Подай ми я, подай ми я!
По-силно!
Сега се разпали, разпали се.
Най-после! Благодаря ти, любими.
Не сме никак лош екип, а?
Както виждаш, все още можем... да разпалим огъня.
Не, сериозно.
Бебче, погледни какво изградихме.
Извадих страхотен късмет. - Е, и двамата го извадихме.
Осъзнавам, че нищо от това не беше лесно.
Тате, подай!
Браво, тате!
Отлично.
Какво пък е това? - За филма.
Ще караш Хлапака да играе футбол ли? - Не, не Хлапака.
Е, тогава? - Ще бъде изцяло нов образ.
За филма ли? - И за него ни е нужно това!
Футболист ли ще ставаш?
Не, не аз! Персонажът се казва Чепика.
Той е разносвач на вода, който е голям мечтател и...
Носи топките си навсякъде.
Разносвач на вода ли? - Но ще вкарва страшни голове,
да сме наясно. - Нищо не разбрах.
Ще ни трябват стадион и игрища за тренировки,
защото Чепика работи за най-добрия футболен отбор в Мексико.
Може да разчиташ на "Америка" за каквото пожелаеш.
Но той работи за "Чивас"!
Много си наивен. - Това ще го обсъждаме друг път.
И за какво се разказва във филма?
Е, остави ме да ида да го напиша. - Чепика.
Друг персонаж с "Ч" ли? - Като "Чивас".
Като "Чупката". Махай се от очите ми.
Как върви? - Изпипвам подробностите.
Радвам се, че отново те виждам изпълнен с вдъхновение.
Да не би да приключи? - Готово - "Чепика"!
Първият ми филм. Сега вече наистина написан за мен.
Усещането е странно.
Но "странно" в хубав смисъл, предполагам.
Да! Футболът...
А, ясно. - Един най-обикновен човек,
семейството... Освен това е нещо съвсем мое.
Съвсем твое ли?
Има ли му нещо на Чепика?
Не, на мен ми изглежда нормално.
Но изражението му е като на идиот. - Нали и аз това казах!
Клетият Валентино, тръгва по петите на всяка луда.
Това е съпругата ми. - Вашата съпруга ли?
Целувката продължава...
... плаче от щастие.
Какво? - Вие сте бременна.
Почакайте, докторе. Какво ми казахте току-що?
Я кажи, кой ще играе съпругата, която забременява накрая?
Запомнете - щом вкарам гола, страшно се вълнувате, ликувате и викате.
Да. - Нали?
Гледай,
колко ти отива коремът на бременна.
Изглеждам дебела. И непохватна.
Ами на мен не ми се струва така.
Така, къде са Чато и Анхелинес? - Пушат, господине.
Хубаво, в това време ще направим малка репетиция. Гол!
Гол!
Отлично. Хайде, хайде да снимаме.
Хайде, Чато, Анхелинес!
Разбира се, че никъде няма да ходиш.
Да знаеш, ако онзи бузестият се задейства, аз офейквам.
Да видим сега. Защо искаш да си тръгнеш?
Защото вече не ми е забавно.
Освен това в предаване с Маркос мога да блесна повече.
Мога да правя каквото аз искам. - Да блеснеш повече ли?
Да. - Без Джунджурийка?
Без Хлапака?
Възможно е. - Без г-жа Флоринда?
Без Вещицата от 71-ви?
Без Роберто Гомес Боланьос като сценарист?
Стига де, стига! Звучиш точно като Маргарита.
Идиот ли си? Не разбираш ли, че ще ми липсваш, негоднико?
Че ще усещам липсата ти?
И ти ще ми липсваш, Вещице.
И ти ще ми липсваш!
Аз страшно те обичам. Страшно, няма шега.
И аз теб, Роро.
Ехо, Чеспиро.
Влизай.
Слушай, не сме се връщали към темата,
но онова, което ти казах в Акапулко, е съвсем сериозно, нали ти е ясно?
Би ли ми припомнил, ако обичаш?
Разбира се. Имам планове да правя собствено предаване.
Така да бъде. Ти си свободен.
Наясно съм, само те предупреждавам, че после колегите се пенявят.
И къде ще го правиш? - В същата компания.
Те по-добре от всекиго знаят какъв успех има Кико.
Ама разбира се, за Кико иде реч. - Естествено.
Мисля, че можем да стигнем до споразумение.
Говори с Ернесто.
Вече си предупреден. - По-добре говори с Ернесто
и се увери, че ще ти дадат пояс, пък после ще говорим.
Ще ми го даде, разбира се, той не е някой тъпак.
Маркос,
позволи ми да ти дам един съвет.
Не се обвързвай с образа на Кико за цял живот.
Ти си талантлив, можеш да изиграеш всеки персонаж, който пожелаеш.
Направи така, че да ти напишат нещо ново, нещо различно.
Много ти благодаря за мъдрите съвети, дребосък.
Приключи, нали?
Пепе!
Да, господине. - Премести всички статисти
зад вратата, за да влязат в кадър. - Да, господине.
Да направим ли репетиция, Роберто?
Знаеш ли какво?
Мисля си, че искам различно позициониране за всеки гол.
Като правя задната ножица, да вдигнем камерата,
а като вкарвам с глава от воле, да я свалим.
Добре. А какво ще кажеш ти да вкарваш головете,
а аз да решавам къде ще слагам камерата?
Нека всеки върши своята си работа, как ти се струва?
Мариано, направи каквото те помоли.
Ти да мълчиш! - Не се дръж неуважително!
Защо спорите, като ще се разберете по-добре с юмруци?
Проявете малко уважение, аз съм режисьорът, по дяволите!
Видя ли какво направи? Съсипа всичко, маце.
Сега и двамата нямат оправия. - Разкарай се!
А вие се обадете, когато се научите да се държите като възрастни.
Хайде да видим. - Виж. Виж само, усложняваш всичко.
Тишина, започваме снимки, всички готови.
Маргарита.
Да я видим тази топка! - Остави ме, не сега.
Да започваме!
Мили колеги,
ако позволите да отнема малко от вниманието ви, това е важен миг!
Знам, че приятелят ми дребосъкът ето там ни има за своя собственост,
но така де, мисля си, че знаем, че не е вярно, нали?
И имайки предвид факта, че от известно време насам
звездата на предаването вече не е Хлапака,
а покорният ви слуга,
искам да ви съобщя, че от този момент насетне
ще ме виждате през крив макарон. Кико започва да играе на едро.
Не се безпокойте, оставям ви на мира да си играете на училище.
И не само, оставам ви и Рамон да ви прави компания, нали?
Защо прави така?
Какво правим? По-кротко.
Маркос, какви ги говориш? Сядай, къде ще ходиш?
Въобще не ми се прави на изненадан, шишко, на всички им беше ясно.
Всичко се скапа в Акапулко.
Това е краят на една епоха и началото на друга.
Желая ви целия възможен успех и...
Живо-здраво.
Не, не, как така "живо-здраво"? Почакай, Маркитос. Маркос, Маркитос!
Чакай, защо тръгваш след него? - Маркос.
Не може да бъде!
Какво стана, Маркитос? Как така "оставям ви Рамон"?
Попари ти се ентусиазмът, братле.
Какво предлагаш? Да те отведа насила ли?
Не, не е насила. Чеспиро винаги е бил честен с мен.
Именно затова. Не искам да съм ябълката на раздора.
Остани си с другите овчици и бъди щастлив.
Какво чувам? Каква овчица, копеле...
Бузест?
Видя ли до какво доведе?
Моля?! - Вината не е нейна.
Някой да говори на теб?
Не, аз говоря на теб и ти казвам, че не тя е виновна.
Говоря с нея, не с теб.
Не, аз говоря с теб и ти казвам да не й говориш така.
Не се бъркай. - Успокой се де!
Това е между нея и мен. - А аз ти казвам,
че няма да търпя повече неуважение към нея!
Така ли, не думай! До гуша ми дойде!
Не, Мариано, недей! - Мариано!
Остави го, остави го!
Моля ви, достатъчно! - Мариано!
Мариано! - Пусни ме!
Моля ви, стига!
Моля ви, достатъчно! Моля ви, много ви моля!
Той започна! - Стига!
Край, край!
Край! - Край!
Не е за вярване, че още се забъркваш в такива проблеми.
Онова, което не е за вярване, е,
че вече не съм шампионът в категория перо, който бях преди.
Разбира се, че не си.
Да ме беше случил на младини...
Две минути, и да съм му вкарал поне едно кроше.
Сигурно.
Или да са те убили. - Как ще ме убият?
И какво точно се случи? - Глупости.
Глупости ли? Гледай как са те издокарали.
Какво се случи?
Краят на снимките беше пълен хаос.
Маркос обяви, че напуска.
И... И нервите на всички бяха опънати,
прекали се с чашките и сама се сещаш...
Не, не се сещам. Какво се случи? - Нищо.
В разгара на момента
Мариано прояви неуважение към Маргарита.
Честито, ще получиш програмата си.
Трябва да приемем, че условията на Роберто са много скромни.
А стига бе, условия ли?
Шефът беше повече от ясен -
може да ползваш образа на Кико без финансови задължения.
Е, само това оставаше!
Само трябва да споменеш в надписите Роберто Гомес Боланьос
като създател на персонажа.
А, не, няма начин! Кико съм аз и персонажът си е мой!
Слушай, не съм тук да обсъждам това.
Знаеш ли какво? Кажи на шефа си, че искам да говоря с него.
Аз не се договарям с клоуни. Искам да говоря със собственика на цирка.
Само че собственикът на цирка не иска да говори с маймуните.
Посланието е следното - ако не приемеш условията на Роберто,
няма да може да правиш каквото и да било предаване в тази компания.
Това няма да приключи така.
Аз и адвокатите ми ще впрегнем всички сили срещу вас
и горчиво ще се каете. - Всички сили ли? Не ме плаши.
А, не ми ли вярваш? - Върви по дяволите.
Кажи на охраната да дойде за Маркос Бараган.
За да те изпратят до изхода.
Ти какво зяпаш, майка ти стара?
Сигурен ли си, че не искаш питие?
Не, благодаря.
Е? Какво искаше да ми казваш?
Какво мога да ти кажа, което да не знаеш, мили ми Чеспиро.
Атмосферата в групата вече не е особено приятна.
Сега има само проклети крясъци, празни заплахи и интриги.
Само фаза е. Всички трябва да минем през това.
Вярвам, че гневният изблик на Маркос ще отмине.
На мен не ми се вярва, ще знаеш.
Бузестият му проклетник упорства и не мисли да оттегля съдебния иск.
Смяташ ли, че бяхме дотук?
Смяташ ли, че е време да свалим предаванията?
Ами не знам.
Това вече си е твое решение.
Ами ти? Какво ще правиш?
Ще стане ясно от аутопсията.
Но сто процента ще се забавлявам. - Сто процента.
Чеспиро,
страшно много те обичам. Наистина страшно много.
Ще ти бъда задължен до края на живота си, копеле.
И много добре знам, че никой човек с всичкия си не би те изоставил.
Но пред теб стои г-н Идиот, нали така?
Сериозно, прости ми, братко, тук вече...
За мен всичко приключи, вече нямам...
Няма да ида с другия идиот.
Бог знае какви простотии ще измислим заедно.
Чувствам се ужасно, копеле.
Така ли? - И както си беше изгорила гърба!
Боже, колко сме красиви, мамо! - Защо си се издокарала така?
Днес се навършват 23 г. от сватбата ни с баща ви -
ще ходим на вечеря. - 23 ли?!
Това е страшно много! - Поздравления, мамо.
Благодаря. Слушайте сега, не стойте до среднощ.
Приключвайте и лягайте. - Да, да, да.
Да, мамо.
... да ти пожелая успех и че... - Въпросът с Кико.
Решението на адвоката на Съюза на сценаристите.
Какво е постановил?
Как така какво? Ти си авторът на образа на Кико.
Нищо повече от доказателства.
Освен това самият Маркос подписа документ,
когато започвахме бизнеса с продажбите.
Той го осъзнава, просто се прави на ударен.
Готово, спечелил си иска.
И сега какво? Ще предявиш ли ответен иск?
Не. Не си струва усилието.
Не желая да хабя повече сили по съдебни дела.
Да прави каквото ще. За мен е време за нов етап.
А, ами тогава... Колко хубаво!
В смисъл, ти ще кажеш какъв точно е този нов етап.
Не съм сигурен.
Все още изпитвам много съмнения и натиск.
Много хора зависят от работата ми, от това да напиша още персонажи.
Не, човече, недей така. Ти си гледай своята работа.
Не се тревожи за останалите.
Наздраве. - Тук си прав.
Наздраве. - Наздраве.
Пак ли закъсняваш?
А ти пак ли си сърдита?
Знаеш какво отбелязваме днес, нали?
23-ата годишнина от сватбата.
А ме върза да те чакам.
Не намирам за справедливо
да свеждаме цялата ни връзка до една дата в календара.
Има по-важни неща от това.
Какви неща, например? Кажи да видим.
Работата.
Хората. - Кои хора?
Знам аз кой е по-важен.
Пазя го вече повече от година.
Какво е това? - Ами не е мое.
И двамата отлично знаем чие е.
Беше в куфара ти, когато се върна от турнето в Чили.
И аз се опитах да го преглътна.
И търпях.
Защото мислех, че Акапулко ще послужи за нещо.
Но не. - И защо?
Защо сега?
Защото забравих за годишнината ни?
Разбира се, че не, Роберто!
Става дума за внимание!
За проявява на интерес.
Това вече не може да се скрие. Извиненията вече не са достатъчни.
Вземи си сутиена на Маргарита,
сложи го в куфара заедно с вещите си и напусни този дом.
Не... Почакай, Грасиела! Как ще си тръгвам?
Като едва преди месеци се разбрахме да продължим да се опитваме?
Аз не мога повече.
Сломена съм.
Изтощена съм.
Писна ми светът да се върти около теб, а ние заедно с него.
Кажи ми едно.
Напълно искрено.
Щастлив ли си тук?
Пожелах да ви събера,
защото нещата станаха по-трудни
и с баща ви решихме да се разделим.
Вече няма да живее у дома.
При Маргарита ли отиде?
Проблемът не е нито Маргарита, нито аз.
Проблемът е, че светът на баща ви се разрасна повече,
отколкото си представяхме.
Баща ви вече е различен човек
и сега има други нужди.
Това е всичко.
Но ще се справим.
Марсе. - Марсе.
Съжалявам.
Една година по-късно
Ще напиша един скеч, който ще се казва
"Животът ми е пълен хаос".
Недей да преувеличаваш, братко.
Просто се раздели с жена си, и толкова.
Много хора минаваме през това.
Искам да кажа, че любовта се изчерпва.
Да.
Но аз се намирам във възлов момент в живота си,
в който съм влюбен в друга жена, сякаш съм някой юноша,
на своите 50 години!
Хей, аракуани!
Работите ли, или не? - Не, драги, не, не.
Така ви искам!
Откъде изскочи това? - Говорих с Криспин.
С Криспин ли? - Да.
Онзи от "Аракуаните"? - Сипаничавият!
Отваряйте си ушите - организира се събиране
на не кой да е, а на "Аракуаните", братлета!
На всички ли? - Да!
Цялата банда от "Дел Вале".
Организират го той и семейство Портер,
Адриан... Ще бъдат почти всички.
Страхотно. Кога ще бъде?
На 30 август.
Всички вече ще са остарели, нали? - Разбира се. Но повече от нас.
Да. - Така де.
30 август. Чудно.
Винаги си спомням за тези моменти като за най-забавните в живота си.
Не ви ли се иска да върнете времето назад?
Имал си и по-добри моменти! Не се оплаквай, братко.
Не се оплаквам... - Кажи му, Пако!
Оплаквам ли се? - Отчасти.
Просто се изказвам носталгично...
Да, моля? - Ало, Орасио.
Грасиела? - Роберто там ли е?
Да, Роберто е тук с мен.
Ще ми го дадеш ли на телефона? - Давам ти го.
Грасиела е.
Здравей.
Благодаря ти, че ми се обади.
Не може да продължаваме така.
Тогава да престанем. - Как?
Спри ме.
Помогни ми да намеря причини да остана.
Вече не е там въпросът.
Причини имаше много -
децата ти.
Но трябва да идеш да изградиш живота си.
Не искам да разрушавам ничий живот, за да изградя своя.
Всеки трябва да поеме отговорност за себе си.
И ти, и ние.
Направи онова, което трябва да направиш.
Следвай сърцето си.
Оставям те да приключиш.
Привет. - Здравей.
Роберто! Роберто, да не се криеш от мен, или какво?
Да не си искал да говориш с мен? - От дни.
Шефът иска да заминеш за Колумбия.
За какво? - Оттам са се свързали с него.
Искат да участваш в Шествието на солидарността.
Това пък какво е?
Събитие за събиране на помощи за бедните.
Трябва само да идеш и да маршируваш. Така де, с целия ти екип.
А защо не са говорили директно с нас?
Аз откъде мога да знам?
Нека видя за какво става дума и да говоря с екипа си. На коя дата е?
На 30 август.
Забрави. Не мога. - Не ми лази по нервите, Роберто.
Всичко е договорено. Шефът е поел ангажимента.
Не, не, позволи ми първо да говоря с Ернесто.
Г-н Фигерас не е в Мексико.
Ами г-н Фигерас не е господар на времето ми.
Откога той се разпорежда с живота ми?
От много години назад. Не си ли забелязал?
1981 г. Богота
Изпитвам противоречиви чувства, Орасио.
Знам, братко, знам.
Чувствам се виновен,
защото знам, че онова, което правим тук, е нещо хубаво.
Виж, Боб...
Кълна ти се, че страшно бих искал да продължим да си говорим,
но трябва да се преобличам, дадоха ни само 20 минути.
Слушай. - Хлапака! Хлапака! Хлапака!
Хлапака! Хлапака! - Хората ни очакват, Боб!
Ще се видим навън.
Хлапака от Осми
Нищо няма да отнесеш със себе си, когато си отиваш,
когато приближи денят на твоя край.
Живей щастлив сега, докато още можеш,
може би утре време не ще имаш
да усетиш, че се будиш.
Готов ли сте, господине?
Не съвсем.
Но когато животът ти дава лимони, и без петли съмва.
... сей земята си и запретни ръкави. - Слизаме.
Остави мислите си да летят на воля,
остави враждите за други времена
и пусни кораба си на вода.
Отвори широко обятия към живота,
не оставяй нищо на случайността,
нищо няма да ти падне от небето.
Старай се да бъдеш щастлив с онова, което имаш,
живей живота на пълни обороти...
Аления скакалец! - ... с борба всичко ще постигнеш.
А когато най-накрая дойде време да се сбогуваш,
няма съмнение, че доволно ще се усмихваш.
Защото си постигнал онова, което си обичал,
защото си намерил онова, което си искал,
защото си живял до самия финал.
Благодаря ви! - Отвори широко обятия към живота,
не оставяй нищо на случайността,
нищо няма да ти падне от небето.
Старай се да бъдеш щастлив с онова, което имаш,
живей живота на пълни обороти.
С борба всичко ще постигнеш.
Гост тази година беше комикът Чеспирито,
който дойде с Хлапака от Осми и целия квартал.
По улиците се събра множество, броят на което по официални...
Изглежда смешно.
... на колумбийското правителство надхвърля три милиона.
Три милиона души, чухте ли?
Леле, тате!
Боже, виж му изражението!
Не е истина!
Не знае дори какво да прави...
Трябва отново да поема юздите на живота си.
Кога си ги изпуснал? - Не знам. Не усетих как се случи.
Правех крачка след крачка,
докато се озовах в позиция, в която
изпитвам нужда пак да се почувствам господар на самия себе си.
И как ще го направиш?
Спокойно.
Мирно.
И заедно с теб.
Време е да изградим нещо ново.
Искаш да изградим нещо ново заедно?
Да.
Но трябва да бъдеш готов да се обвържеш.
Не искам да разочаровам никого повече.
Обичам те, Маги.
Децата ти много се гордеят с теб.
Донесох ти нещо.
Какво е?
Със сърцето най-отпред.
За да не го забравяш никога.
Ах, Бебче.
Още помня, когато ми каза:
"Обущарят да си гледа обувките".
Не го мисли толкова.
Като си помислиш, че смятах, че мога да живея простичък живот.
Да гледам футбол през уикенда...
Напуснах.
... да имам семейство.
Семейството го имаш.
Знаеш ли какво научих?
Че човек може да си върне парите,
любовта,
доброто име.
Но не и времето.
Да работят онези, които искат, нас да ни оставят да лентяйстваме.
Ще продължим да посещаваме аптеката и залата по билярд!
Хей, аракуани! Работите ли, или не?
Не, драги, не, не!
Затова трябва да пазиш нещата, които помниш.
А ако ни се случи нещо хубаво,
нека разсмеем някой и друг човек.
"Някой и друг човек" се превърна в милиони.
Това е Хлапака от Осми,
изпълняван от суперкомика Чеспирито.
"Супергениите от квадратната маса" -
най-добрата и най-малко лошата програма в целинката телевизия.
Аления скакалец!
Аления скакалец ли?
Сега си давам сметка, че не ставаше дума за мен,
а за всички!
Как сте? - Добре.
Да започнем ли отначало? Хайде.
Хайде, спорен ден на всички. - Хайде, хайде, да дерзаем.
Спорен ден.
И макар че бъдещето като цяло е несигурно...
Всички по местата си.
Готови.
... да си човек си има преимущество...
Начало!
... можеш да наклониш везните в своя полза.
Всички истории имат начало.
Но също така имат и край.
И ако имаме късмет, можем да научим нещичко по пътя.
Дори аз, въпреки че съм много недодялан и глупав
и не спирам да се препъвам.
Днес съм убеден
и го усещам в сърцето си -
за всички тези хора си струваше усилието.
За тях си струваше смехът.
Предаванията на Чеспирито се излъчват непрекъснато
в продължение на повече от 50 години в над 90 страни и на 50 езика.
Той написва 690 епизода за телевизията,
20 филма, 3 театрални постановки, 3 теленовели и 3 книги.
Чеспирито създава над 100 образа и оставя отпечатък
в повече от един милиард души в световен мащаб.
Постановките му на живо привличат повече от 9 милиона зрители.
Роберто Гомес Боланьос
21 февруари 1929 г. - 28 ноември 2014 г.
Какъв квартал чудесен!
Това е кварталът на Хлапака.
Точно, точно! Точно, точно!
Пукната пара не биха дали за него,
но е наистина прелестен.
Суперско! И тогава аз пристигнах в квартала и скачах насам-натам...
Пет пари не биха дали... - Трябваше да е Хлапака.
Винаги ме посрещаш с някой удар.
Стана не точно нарочно, г-н Тумбак.
Работата е, че се сблъсках с учителя Дългуч.
Не, не, не, не!
Фамилията ми е Жирафалес!
Е, хубаво де, не се ядосвайте.
Да си виждал г-жа Флоринда? - Кара се с Рондамон.
И следващия път правете такива палячовщини пред баба си!
Рондамон, баба ви цирк ли обича? - Моля?
На ти!
И няма да получиш още един само защото баба ми играеше на трапец.
Какво ти е, Хлапако?
Ами баща ти ме удари, Джунджурийке!
Извини го, много е изнервен, защото Вещицата от 71-ви не му дава мира.
Г-н Рамон, г-н Рамон, така се радвам, че ви срещам!
Време е да си обирам крушите и да си плюя на петите.
Превод АЛЕКСАНДРИНА ГЮНДОАН
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО