Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Маю для вас історію.
Різдвяну історію.
РІЗДВО З КОЛИШНІМ
Я Кейт.
Це я 20 років тому.
Щойно після коледжу я влаштувалася
у круту архітектурну фірму в Бостоні.
Я збиралася змінити світ.
Але мій світ змінився, коли я танцювала на вечірці
зі студентом-медиком на ім'я Еверетт.
Ми були одержимі одне одним.
Те відчуття запаморочливого першого кохання,
коли навіть думати не можеш.
Усі ми там бували.
Еверетт повернувся додому, щоб відкрити практику,
а я поїхала з ним
до його чарівного містечка Вінтерлайт.
Це було просто казкове місто.
Було надто важко звідти поїхати.
Ми одружилися, завели дітей,
а я виявила, що лікарі в маленьких містах насправді одружені на своїй роботі.
Я була мамою-одиначкою з обручкою.
А моя кар'єра архітекторки?
Сюжетний поворот. Я стала майстринею на всі руки.
Діти виросли.
Ми з Евереттом віддалилися.
Нам уже не було весело разом.
А та вся штука про «змінити світ»?
Я краще просто покажу вам цю історію.
17 ГРУДНЯ
Гаразд, то ви точно хочете розлучитися?
- Так. - Точно, так.
Що ж, як мер Вінтерлайта і ваш друг, я вважаю, що це помилка.
Крістіно, розлучення не означає, що ми більше не команда.
Юридично так і є.
Ми навіть не називаємо це «розлученням». Ми «свідомо роз'єднуємося».
Так, ми вже кілька місяців живемо окремо, і нам набагато краще.
Це здоровіший спосіб думати про завершення шлюбу.
Нумо не афішувати це? Ти ж знаєш, які люди в цьому містечку.
- Дякую. - Мафіни?
Не можна розлучитися натщесерце.
- Круто. - Дякую, Баку.
Не чув? Вони це так не називають.
Для них це «свідоме роз'єднання».
- Овва. - Що тут такого смішного?
- Я думала, ви розлучаєтеся. - Ні. Вони «свідомо роз'єднуються».
О, серйозно?
Народе, розлучення не має бути жахливим.
Має.
Це наше перше Різдво окремо,
але ми все одно проведемо його разом.
- Так. - Як сім'я. Нормально.
- Повторимо всі традиції сім'ї Голден. - Точно.
Влаштуємо різдвяну вечерю
разом у «Резиденції».
Просто треба постаратися.
Практикуємо повну чесність
і починаємо всі наші речення з
«Я відчуваю».
Боже!
Ні.
- Гаразд, ходімо, золотце. - Так.
Можеш замовляти.
- Агов! - Вітаю.
Вибач, що спізнилася. Застрягла на огляді будинку.
Привіт.
Крихітний будинок, тож не для всіх.
Знаєш, зокрема для тих, хто вищий за 150 см.
- О. - То як пройшла зустріч із Крістіною?
Було схоже на публічний захід.
Але чого чекати, коли розлучаєшся в кав'ярні?
Ти сказала Еверетту, що переїжджаєш?
Не зовсім.
У вас же з ним політика повної чесності?
Так, але не щодо цього. Дітям я теж не кажу.
Це наше останнє Різдво в цьому будинку,
тож я хочу, щоб воно було щасливим.
Не вірю, що ти продаєш «Резиденцію».
Ейпріл, на мене чекає робота. Мені треба, щоб ти мене підтримала.
Агов, ти просиш мене бути безкорисливою,
а це велике прохання.
Агов, я застрягла в цьому містечку на пів життя. І що я робила?
Виховувала дітей?
Пробивала скляну стелю в елітному світі майстрів?
Так, і будувала ферми для хробаків в обмін на випічку.
Ґейб цього року закінчує школу,
а Сієнна вже в коледжі.
Це мій шанс вирватися.
Маленькі ельфи Санти приїхали!
- Ти запросила батьків Еверетта? - Звісно. У нас спільна опіка.
Привіт.
Ось наша Кейті.
Кейті-пейті.
Привіт.
- Ейпріл, покажи, на що здатна. - Зрозуміло.
Я не знав, що ти готуєш, тож приніс запіканку із солодкої картоплі.
Це так мило з твого боку. Тепер у нас дві.
- О. - Не намагайся перевершити Кейт на Різдво.
Чи на Великдень.
- Агов, дідусі. - Агов.
- Радий вас бачити. - Ти щоразу вищий.
- Так. - Справді?
А ви, здається, щоразу нижчі.
Ось чому не люблять підлітків.
Ох.
Це вони. Будуть за кілька хвилин.
- Вони? - Так, почекай і побачиш.
Гаразд.
Потрібна допомога?
- О, крихітко! - Привіт.
Привіт. Гаразд. Добре.
- Привіт. - Привіт.
- Привіт, Найджеле. - Привіт!
Круто... О, так.
- Привіт. - Ох.
Гаразд.
Найджеле, ти знаєш мою маму, Кейт.
- Так. - Це мої дідусі, Майк і Деріл.
- Привіт. - Привіт.
- Моя хрещена Ейпріл. - Привіт.
А це мій, овва, уже не такий маленький брат, Ґабріель.
Що? Народе, це Найджел.
- Привіт! - Привіт, Найджеле.
Радий познайомитися. Шкода, що я нічого не приніс.
О, приніс. Приніс чарівну паличку!
Акціо різдвяна магія!
У тебе справді паличка?
- Так. - Авжеж.
Я нею зачарував цю прекрасну леді.
Ох.
Вінґардіум левіоса!
- Вінґардіум леві... - Гаразд.
Ходімо в дім.
Так. Гаразд.
Це було круто.
Потрібна допомога?
- Він у порядку. Залиш його. - Я в нормі.
- Овва. - Де Кейті?
Мушу сказати, що я не можу пережити разючу схожість між вами.
Гаразд. Усі завжди це кажуть, а я просто не бачу.
Ми зовсім не схожі.
То, Найджеле, ти також вчишся в Оксфорді чи десь іще?
- О, ні. Найджел не вчиться в коледжі. - Мамо.
Але це так.
Я просто дивився на герб на твоєму жакеті.
Що там написано? «Ґрифін-даф»?
«Ґрифіндор».
Так. Найджел працює повний день гідом по «Гаррі Поттеру».
Це робота?
- Очевидно. - У нього виходить.
Так. Я в цьому найкращий. Я знаю зміїну мову.
Сієнна каже, що у вас є незвичайні святкові традиції.
Так, але цього року я їх бойкотую.
Це твоє, мамо. Розважайся з цим. Гаразд?
Насолоджуйся.
То що це за традиції?
Ми робимо подарунки власноруч і обмінюємося ними.
Так. Подарунки власноруч — це від душі.
На відміну від справжніх з «Амазону».
І Кейт не купує прикраси.
Усе з попкорну й шишок.
Робимо прикраси з перероблених і знайдених речей.
- А що з птахами? - О, я люблю птахів.
Ми робимо їх у техніці оріґамі,
а потім пишемо на кожній щось, за що ми вдячні.
Усе це звучить круто.
Це один спосіб сказати.
Соромно — це інший.
- А альбом? Це не дивно. - Правда.
У переддень Різдва мама з татом показують нам сімейний альбом.
- Ох. - Це дуже мило.
О, Еверетт переказує привіт.
У нього терміновий пацієнт.
Це ж Бетті. Завжди працює.
Хто така Бетті?
Мої батьки називають одне одного Бетті й Ел. Не питай.
З нетерпінням чекаю зустрічі з ним. І з його новою дівчиною.
- Що? - Що?
- Ай! Чого ти мене вдарила?
Не треба це казати.
- Вона на мене дивиться. - Не дивися в очі.
Кейт, я читав про цю геотермальну енергію.
- Хочу почути твої думки. - Не хочеш. Найджеле?
Найджеле, я тебе все ще бачу.
Найджеле?
Найджеле. Не треба, Найджеле.
Викладай.
Тато тобі не сказав?
Що саме тато не сказав мені?
Що він із кимось зустрічається.
Ні, я щойно бачила твого тата.
Якби це було так, він би мені сказав.
Гаразд, Еверетт із кимось зустрічається. І що?
Ви про це знали?
Випадково дізналися.
Нас змусили тримати це в таємниці, а я ж цього ненавиджу, правда?
І ви обидва знали?
Ну, я якось здогадався. Знаєш? Було багато підказок.
Дідусі мені сказали.
Ми не казали!
Я, може, щось сказав.
Теж випадково.
Так, ні. Народе, насолоджуйтеся обідом.
Мені треба дещо зробити. Вибачте.
Ми про це поговоримо, коли я повернуся.
- Хочеш знати більше? - Так. Про все.
І вона йде.
Я мав їй сказати.
Ти з кимось зустрічаєшся? Ми ж щойно розійшлися.
Ел, я з пацієнтом.
- Дев'ять місяців — це не «щойно». - Батьки знали. Діти знали.
Навіть дивний бойфренд Сієнни знав.
Я знав.
Одягаюся.
Я не хотів, щоб ти дізналася так.
Просто не було слушного моменту, щоб сказати.
Я відчуваю, що коли ти зі мною нечесний,
я не можу тобі довіряти.
Ну, я відчуваю, що був із тобою чесним
щодо всього, крім цього.
Я просто не міг знайти слів, Ел,
мені шкода.
Нічого страшного.
Проїхали.
- Розкажи про неї. - Її звати Тесс.
Вона мала тут якісь справи,
зайшла за покупками, послизнулася, травмувала щиколотку
і, ну, їй потрібен був лікар,
тож я був лікарем.
То ти порушив етичні закони й почав із нею зустрічатися?
Це навіть не сіра зона.
О, це не сіра зона?
- Ні. - О.
- Ні. - Гаразд.
Ну, дякую за чесність.
Уже хочу з нею познайомитися.
Чудово.
Я мав сумніви, коли Бак розповів мені, що ви двоє свідомо роз'єднуєтеся...
- Оґесте, хочеш іще? - Я в нормі. Дякую, док. Бувай, Кейт.
18 ГРУДНЯ
Кинь туди трохи мішури. Ну, щоб трохи оживити.
Обігрівач знову зламався.
Не працює ні обігрівач, ні чоловік.
Хочеш встановити тепловий насос?
- Що це? - Це компресор.
- Використовує термодинаміку, щоб... - Тривога, Кейт каже незрозумілі слова.
Я перестала слухати.
Хочеш зайти, випити чаю, і я поясню термодинаміку?
Чай. Не той трав'яний мотлох.
То яка вона?
Невже кожна людина в цьому містечку знає?
Я в книжковому клубі. Ми лише пліткуємо й п'ємо.
Ми не читали вже десять років.
Я її не бачила.
Ти не стежила за нею в соцмережах? Яка ж ти колишня?
- Я не хочу за нею стежити. - Так, ми всі це кажемо.
І завжди брешемо. Як її звати?
Тесс Вайлі.
Так я знайшла нову дівчину Герба.
Хоча вживу я її ледь упізнала.
Вона була досить негарна без фільтрів.
Ого. Бінго.
- З нею зустрічається Еверетт? - Ага.
Ти впевнена?
Це її ім'я.
Гаразд. Що вона робить?
Вона ліпить із масла.
Це визнаний вид мистецтва в деяких частинах світу.
У не найрозумніших частинах.
Ну,
браво їй.
І це все, що ти скажеш? Ну ж бо. Ця жінка сумніша за вчорашній суп.
Я рада за Еверетта.
Звісно, рада.
Приємно, коли обирають гірший варіант.
Гаразд, матеріали для виготовлення прикрас.
Я склала два списки.
І якщо будете швидкими, куплю всім по цукерці.
Я люблю Різдво!
Чудово. Тепер мені треба його знайти.
Вони безкоштовні.
Гаразд. Нумо, Ґейбе.
Кейт.
- Привіт. - Привіт. Що ти тут робиш?
Тобто? Я сюди ходжу чотири рази на день.
У вас є ті милі пляшечки з переробленого скла?
Я хочу зробити парфуми на це Різдво.
О, а ще мені потрібні цвяхи.
Господи. У нас такого немає. Треба замовляти.
- Прийдеш завтра? - У вас немає цвяхів?
- Ні. - У першому проході.
- Ні, їх там немає. Я їх переніс. - Ти дивно поводишся.
Їх немає. Я їх переніс.
- Куди? - Був попит на крихітні будиночки.
- Ти просто забув. - Ні.
- Вони завжди в першому проході. - Стій.
Б'юся об заклад, цвяхи прямо тут.
Боже мій.
Боже.
Хто це?
Кейт.
Кейт!
- Кейт! - Я не готовий.
Привіт, Кейт. Я Тесс.
Еверетт так багато про тебе розповідав.
Привіт.
Ти, бува, не ліпиш із масла?
Ліпити...?
Ні. Ну, принаймні не в цьому одязі.
Я трохи занадто вирядилася для господарського магазину.
Просто я була на робочій зустрічі в Zoom, а потім він мене витягнув.
- Ну, я... Тобто... - Піти по різдвяні прикраси.
Вибачте, мені треба вбити свою літню сусідку Доріс.
О, ти теж тут.
Як справи, тату? Хто це?
- Тесс, це Ґейб. - Ґабріель.
- Це мій син. - Хоробрий пожежник.
- Так. - Гаразд, Ґейбе. Ходімо.
- Але... - Мамо, ти бачила Н...
- О, ось вона. - Тату!
- Боже. - Привіт.
Боже, радий тебе бачити. Я так скучив.
Ти, мабуть, Сієнна.
Ти вивчаєш економіку й менеджмент в Оксфорді, правда?
- Мабуть, дуже розумна. -«Розумна». Овва. А ти хто?
Це Тесс, і вона не ліпить із масла,
якщо тобі цікаво.
- Ось і матеріали! - Це Найджел.
О, ось він.
Приємно познайомитися. О, так.
- О. Гаразд. - Батько дівчини.
Ох.
Ох. Гаразд. Усе гаразд.
- Усе гаразд, золотце. - Так.
- Радий познайомитися. - Навзаєм.
Ти, мабуть, Найджел,
експерт із Гаррі Поттера. Правда?
«Ти чарівник, Гаррі».
Хто ти?
- Це Тесс. - Тесс.
Винна.
19 ГРУДНЯ
О, я просто шукала рецепт.
Ага, звісно.
Ти закінчив есе для коледжу?
- Ні. - Ні?
Чому ти прагнеш мене позбутися?
Я просто хочу, щоб ти пішов у коледж.
Так, бо ти думаєш, що коледж — це чарівний квиток звідси, правда?
Що такого поганого в цьому містечку? А якщо мені тут подобається?
- Не обговорюється. - Гаразд.
Просто напиши есе, гаразд?
Доброго ранку.
Агов. Ґейбе, ти готовий?
Звісно. Я буду в авто.
Ось, візьми кексик.
Поглянь на себе.
Поговори з нашим сином про його есе для коледжу
і про заявки на стипендію.
Ти ж знаєш, він хоче бути пожежником.
Нагадаєш, чому ми проти цього?
Ти справді хочеш починати цю розмову зранку?
- Ні. - Це погана ідея.
Я з тобою згоден. Ти мене турбуєш.
Ти зараз печеш від стресу.
Ми вже оговталися від того інциденту?
Не думаю, що я колись оговтаюся.
Можливо, нам усім варто повечеряти разом сьогодні.
- Із Тесс? - Так, із Тесс.
Куди б ти запропонувала її посадити?
Не знаю. Туди, звідки ти її взяв.
Гаразд, ну, так,
я відчуваю, що це гарна ідея.
Нам було ніяково перед дітьми, і нам треба це нормалізувати.
Чудово. Я відчуваю, що о 19:30, у мене вдома.
Я відчуваю, що це підходить. 19:30, у тебе вдома.
Я відчуваю, що з'їм кілька кексів.
Гаразд, я відчуваю, що тобі дуже подобаються мої кекси.
УМІЛА ГОЛДЕН НЕ ЗВОЛІКАЙ, КЕЙТ ВИКЛИКАЙ!
Ми просто влаштуємо одну вечерю.
А потім почнемо наші звичні традиції.
Я лише хочу з вами поговорити.
Знаєте, ця нова фаза у стосунках ваших батьків
може здаватися трохи дивною, правда?
- Ні. - Так, ну...
Бачити вашого тата з іншими людьми може бути важко.
Я бачу його з іншими людьми, типу, постійно.
- Я також. - Що?
Ні, я маю на увазі з кимось, крім мене.
- О. - Ми з вашим татом зовсім не змінилися.
Ми ті ж люди й віримо в ті ж речі.
Просто віримо в них із різних домівок.
- Це жарт? - Овва.
Це круто.
Як вам будинок? Завжди хотів відірватися на Різдво.
Вітаю. Я чую, як тануть полярні шапки.
«Ням-ням, смакота, швидше до мого живота».
Я живу на їжі з доставки. Я не вмію готувати.
- Це смачно. - Так.
Дякую.
Овва, ти справді любиш огірки.
Ні, це Бетті. Він їх ненавидить.
Просто цікаво, чому ви називаєте одне одного Бетті й Ел?
Я поясню. Вона була першим екологом, якого я зустрів,
тож я називав її Ел через Ела Ґора.
- О. - Так.
І є та пісня Пола Саймона, знаєте.
Називай мене Бетті
Називатимеш мене Бетті?
Називай мене Ел
У тебе гарний голос.
Коротше, ми захопилися, і так прижилося.
- Це дурня. - Ні! Це дуже мило.
Я свого колишнього звала «Ракета», знаєте.
Але це лише тому, що він працював у повітряних силах.
- Так. - Ага, звісно.
Мушу сказати, я вважаю вас обох неймовірними.
У мене сувора політика «жодних контактів із колишніми».
Просто ігнор, відписка, видалення. Вони просто зникають.
Чудово. Приємно знати. Так.
Хочеш мене позбутися?
- Ні. - Ні?
- Ні. - Ти хочеш, щоб я пішла?
Ні. Я радий, що ти тут.
- Як там щиколотка? - З нею все гаразд.
Так, вона повністю загоїлася ще до Дня подяки. Так.
- Ви зустрічаєтеся з Дня подяки? - Типу того.
Не зустрічаємося. Спілкуємося.
- Так, але багато. - Дуже багато.
Тобто, дуже-дуже багато. Типу, годинами щодня.
І, знаєте, коли Еверетт уперше запросив мене сюди,
я подумала, що це трохи дивно.
Я просто знала, що мушу це зробити.
Так. І відтоді вона керує своєю імперією з мого кухонного столу.
Імперією?
Глобальна некомерційна організація.
Я допомагаю жінкам відкривати бізнес. Просто намагаюся щось змінити.
Овва. Це так круто. Як ти до цього дійшла?
Боже. Це довга історія.
Але найкраща порада —
просто знайти те, що любиш, і зосередитися на цьому.
Не забувай про мету.
Усі відволікання вважай зривом. Усе це є в моїй промові на TED.
- Саме так. - Овва.
Це правда. Днями
я мріяла про те, як прочищаю цю трубу,
і хотіла кинути, але просто продовжувала,
і знаєте що? Я таки вважаю, що це був переломний момент
у житті тієї душової.
Я пригадала. Еверетт казав, що ти майстриня на всі руки.
Чи майстер на всі руки? Вибач. Як ти себе називаєш, Кейт?
Ти мене майже засоромила, Тесс.
- Агов, годі. Ні, ні. - Ні.
Ел — це буквально той клей, що тримає Вінтерлайт разом.
Точно.
Не знаю, яким би було це містечко без неї.
Вибач, але ти так чарівно кажеш «це містечко».
Я почуваюся, наче в одному з тих американських фільмів.
Дівчина з мегаполіса приїжджає в чарівне зимове містечко, закохується.
Як у «Відпустці за обміном».
Хоча, щоправда, у тому фільмі колишня дружина була мертва.
Але ти не мертва,
і слава. Богу, бо це було б жахливо,
і я б цього не витримала.
І я...
Так, мабуть, варто просто замовкнути.
- Усе гаразд. - Вибач.
- Усе гаразд. - То ти з Нью-Йорку?
У мене пентхаус у Нью-Йорку
і чудова квартира в Лондоні, коли доводиться гайнути за океан.
І ви завжди можете там пожити.
Так, вона в чудовому місці.
За два квартали від ринку Ліденхолл,
де, звісно, ти знаєш, що знімали...
- Алея Діаґон. Так. - Алея Діаґон.
- Що? - Я знала, що тобі сподобається.
- Ти була на знімальному майданчику? - Так. Кілька разів.
Продюсери — мої друзі зі школи, мені пощастило.
Овва. П'ять балів Гафелпафу.
Так. Дуже дякую, чарівнику.
Спойлер: Тесс усіх знає і все робила.
Але не проводила Різдво із симпатичним лікарем
та його чудовими дітьми.
І це коли вони не з тобою, звісно, як і має бути.
Так. Насправді, у нас буде багато особливих, дехто каже, незвичайних,
святкових традицій.
І в нас теж,
бо я переніс усі свої зустрічі на ранок. Тож ми вільні.
Шкода.
Це чудово, але завтра зранку, рано-рано,
у мене особливий сюрприз для дітей, тож ви це пропустите.
Мені страшенно цікаво.
20 ГРУДНЯ
ФЕРМА «СУЧКУВАТІ СОСНИ»
Та-да!
Нова традиція!
Це більше, ніж ялинкова ферма.
Тут є потяг,
є гарячий сидр.
- Фото із Сантою. - Фото?
Ні. Фото із Сантою? Нам що, по п'ять років?
Це іронічно. Усі підлітки це роблять.
Хештеґ розслабся. Це Різдво.
Це треба робити о восьмій ранку?
Ми ж хочемо найкращу ялинку.
Перемагай натовп.
Ви хотіли нормального Різдва. Я даю вам нормальне! Так.
Тож ми знайдемо ялинку
і повеселимося!
Правда?
Ґейбе, уяви, що це полювання за скарбами. Ти ж любиш таке.
Знайди ялинку гарної форми з простором між гілками.
Як оця?
Готово.
Я не розумію.
Ви завжди хотіли приїхати й вибрати ялинку вживу.
Принеси мені сидр.
О, так, і мені. Дякую, мамо!
Можу залишитися.
Гаразд.
Хо, хо, хо. Веселого Різдва.
Веселого Різдва. Допоможете мені з ялинкою?
А ви були чемною дівчинкою?
Санта допоможе в будь-якому разі. Просто цікаво.
- Якщо допоможете, то чемною. - Санті подобається ця відповідь.
Візьміть живу різдвяну ялинку. У нас не так багато клієнтів на них.
Рекламуйте їх.
Жива ялинка може поглинути сотні кілограмів вуглецю за своє життя.
Вони круті.
Санта думає, що ви найгарніша любителька ялинок, яку він бачив.
Ой.
Дякую.
То ви й далі говоритимете від третьої особи
протягом усієї розмови?
Ні, бо моє ім'я не Санта,
тож технічно Санта не говорить від третьої особи.
Чет Мур.
Нещодавно з Портсмута. Там стало надто пафосно.
Кейт Голден.
- Що ти робиш? - Перевіряю, чи є обручка.
Ти зі мною фліртуєш?
Так. Ти розумна, весела, красива й незаміжня, чому, до речі?
- Хто б подумав, га? - Скільки тобі років?
Двадцять вісім. Як і тобі.
А ти молодець.
Дякую.
Так, я пробував крав-маґу. Не моє. Занадто жорстоко.
- Ох. - Так.
- Гм. - Тож я зайнявся йогою.
- Розумію. - Так.
Так.
Дякую.
Немає за що.
Я вішаю різдвяні гірлянди, запускаю мертві акумулятори,
навіть маю снігоочисник, якщо треба.
- О, потрійна загроза. - Так.
- Ну, дякую за допомогу. - Ага.
Віддячиш, якщо дозволиш запросити тебе на вечерю.
Ох.
І зрадити місіс Клаус? Я не можу тобі цього дозволити.
Ні. У нас відкриті стосунки. Усе гаразд.
Якщо вона не знає, це її не зачепить.
Ось моя візитка. Подзвони якось.
Мій номер. Будь-яке діло в шляпі.
-«Чет Мур». - Так.
«Будь-яке діло в шляпі».
Це про мене.
- Бувай. - Так.
- Дякую. - Ага.
Бувай, мамо.
І куди ви?
Ми зустрінемося з татом і Тесс у центрі.
- Але зараз час для оріґамі. - Може, пізніше?
Тато ніколи не бере вихідних, і ми не хочемо це пропустити, тож...
Так. Нічого страшного.
Розважайтеся.
- Бувай, мамо. - Бувайте.
Не можу повірити, що Еверетт узяв вихідний.
Так. Виявляється, це можливо.
Я зароблю купу грошей на цій комісії.
Дрон мого племінника. У нього одна звивина.
Я подумала, якщо він так може, то я теж.
- Погляньмо. - Обережно!
- Вибач. - Боже мій, жінко!
Нагнися. Я намагаюся.
- Боже. - Ох.
Я лише починала бізнес, а він не брав і пари вихідних, щоб доглянути за дітьми.
Тож я утеплила ціле горище, носячи Ґейба в слінгу.
Так. Це було моє горище.
У тебе забагато сонячних панелей на будинку.
Якби зараз ударила буря, у мене було б досить енергії...
Обережно!
Вибач.
Вибач! Пробач!
Боже мій, жінко!
Гаразд. Краще я спробую.
Дехто думає, що в тебе досить енергії, щоб освітити Таймс-Сквер.
Ну, може, й так.
Чорт забирай! Що з тобою не так?
Гаразд, я зрозуміла. Ні, йому кінець.
Тато й Тесс водили нас по магазинах.
Що?
Так, і я купив цей милий джемпер.
Мамо, дивися. Поглянь на все це.
Нові штани, новий піджак до комплекту.
У мене ніколи не було комплектів.
- І я казав, що це нове? - Так. Нове, без дірок і твого розміру.
Гаразд, але одяг, який я тобі купувала, не був ганчір'ям,
у ньому не було дірок і він був твого розміру.
Його лише пару разів одягали,
а ти знаєш, що це значно краще для планети.
Мамо, Тесс казала, що я можу стажуватися в її компанії.
Так. У мене є лідерські якості, які вона шукає.
Ти лідер. Я тобі це казала.
А це моє.
Що це?
Кишеньковий камін. Ось.
Вогонь увімкнено. Вогонь вимкнено. Увімкнено. Вимкнено.
Ми зрозуміли.
Почуваюся драконом.
- О, це тато й Тесс. - Стривай, ви щойно повернулися.
- Ми із саньми на Шалену гору. - Де взуття?
Я в захваті!
- Облиш вогонь. - Я в захваті!
Усе гаразд!
Ох. Привіт, Кейт.
Це мило.
Так, це мило.
А коли воно розвалиться за тиждень, ми просто викинемо його на смітник.
Овва!
Агов, що з тобою не так?
Еверетте,
я відчуваю роздратування,
бо я провела все їхнє життя,
намагаючись зробити Різдво
чимось більшим, ніж можливістю бути матеріалістичним.
А я відчуваю, що ти купила ялинку без мене.
А я відчуваю, що не мушу з тобою все узгоджувати.
«Я відчуваю, відчуваю».
Я ненавиджу ці «я відчуваю»!
- Агов. - Агов.
Ми повернемося на вечерю.
Гаразд, але коли ми робитимемо оріґамі?
Пізніше.
Гаразд. Розважайтеся.
Поверни одяг назад!
Поверни ялинку назад.
Поверни одяг назад!
- Поверни ялинку. - Поверни одяг!
Займися одягом, а я займуся ялинкою.
Розважайтеся.
Він би ніколи цього не зробив сам.
Він зустрічається із Сатаною Клаусом.
Це якось по-диявольськи.
Вона використовує веселощі проти тебе.
Мені весело.
Що?
Я можу бути веселою.
Я покажу їм веселощі.
Знаєш, хто ще, я впевнена, веселий? Чет.
Хіба це місце може бути чарівнішим?
Нічого собі. Поглянь!
- Агов! - Агов!
Як справи? Так!
- Привіт. - Агов.
Ел, що ти тут робиш?
Я на побаченні.
З цим хлопцем.
- Це Чет. - Як справи?
Ти на побаченні.
З ним. З людиною на ім'я Чет, га?
Еверетте.
Ти той хлопець із ялинкової ферми?
- Так. - Агов, як справи?
Чуваче.
- Гаразд. - Ох.
- Так. - Золотце.
- Гаразд. - О, так.
- Золотце. - Це божевілля.
- Боже. - Вибач.
- Здається, я наступний. - Як справи?
Привіт. Розумієш, про що я?
Овва, ти такий сильний.
Так. Він справді сильний.
У мене є дещо для тебе. Чет Мур.
Будь-яке діло в шляпі.
«Чет Мур. Будь-яке діло в шляпі».
- Так. Будь-яке діло в шляпі. - Будь-яке.
Ось тут. Ти це написав, га?
- Так. - З обох боків.
- Точно. - Чет веселий. Зроби щось веселе.
Мені зробити ту штуку з... Знаєш? Із...
- Так, роби. - Гаразд.
- Нумо. Зроби. - Так.
Наче там ціла родина бобрів грається.
Мамо, ти в порядку?
Мені ніколи не було краще.
Покатаймося.
- Так. - О, так.
- Гаразд. - Нумо.
Ходімо ковзати.
Ти туди? Побачимося пізніше.
То де Чет?
У нього глибока розмова з деревом?
А де Тесс? На фейковому Zoom із ООН?
Чому ти злишся?
Я взяв вихідний, щоб побути з нашими дітьми.
Чого ти раніше ніколи не робив.
Може, ти ще й не працюєш у переддень Різдва?
Працюю. Це найзавантаженіша ніч року. Ти ж знаєш.
Для людей, які переїли
і могли б піти до лікаря в Ньюбері.
Це Вінтерлайт, ясно?
- Ти не Джонс Гопкінс. - О, ні. Знову.
Якби ти не був так одержимий своєю кар'єрою, можливо...
Знову твій хіт-парад!
...я могла б мати власну кар'єру. Але ні. Ти притягнув мене сюди.
Я тебе не тягнув.
Я привіз тебе в місце, яке люблю найбільше,
бо ти людина, яку я люблю найбільше.
Любив.
Ти знаєш, про що я.
Я завжди знаю, про що ти.
Це дратує.
Ох.
Ось так.
Хороші були санки.
Ну, тобі пощастило.
Ходімо.
Я тебе підвезу.
Твоя колісниця, золотце.
Я керуватиму.
Чому ти все мусиш контролювати? Га? Просто сядь.
Гаразд.
Але нічого не чіпай.
Нічого не можу пообіцяти.
Мої руки в кілька сантиметрів тканини загорнуто.
- Ось так. - Справді? Я щось відчуваю.
Не звертай на це уваги. Поїхали.
Поглянь. Там мама з татом катаються на санках разом.
Поїхали.
Стривай. Ти надто прискорюєшся.
Овва. Вони їдуть дуже швидко.
Так, і він, типу, міцно її тримає. Боже.
- Я не контролюю гравітацію. - Ти зіб'єш Найджела!
- Стережися! - Найджеле!
- Геть із дороги! - Боже!
- Найджел упав. - Там щось є!
- Упав! - Ми на нього наїдемо.
- Боже! Відпусти. - Га?
- Відпусти! Стрибай! - Тобто «відпустити»?
- Ай. - Ти в порядку?
Ох. Так, я в порядку.
Ні, ти не в порядку.
- Я знаю тебе краще. Чуєш? - Чую.
- Боже. - Боже.
Бачиш? Буде холодно.
- Ось так. Готова? - Так.
Так. Вибач.
Гаразд, вдихай.
Добре. Видихай.
Час смерті — 15:58.
Ні, ти в порядку. Нічого не зламано. Лише синці.
Я ж казала, що в порядку.
Вибач. Я мав тебе послухати.
У тебе більше медичного досвіду, ніж у мене.
Ну, я була одружена з лікарем.
Боже, ти гарна.
Бетті?
Так, Ел?
Можеш прибрати руку з-під мого светра?
О, так. Звісно.
Агов, ця блискавка трохи заїдає.
Хтось хоче поїсти?
- Так. Я зголодніла. - Вона в порядку.
- Хвилинку! - Я тебе прикрию.
- Чете, сюди. - Так.
Нумо.
Щось не так?
- Так. Декілька речей, насправді. - Гаразд.
Я загубила AirPods у снігу
і зламала санки, а вони не можуть їх полагодити.
Ну, з AirPods я не допоможу, але можу спробувати полагодити твої санки.
У мене тут, може, є шуруп. Зачекай.
А! Тобі пощастило.
Та невже.
Ти катаєшся на санках із викруткою?
Я скрізь ходжу з викруткою.
Є ще дещо, з чим ти, можливо, могла би мені допомогти.
Що саме?
Ну, я щойно почала зустрічатися з цим хлопцем,
і щойно бачила, як він дуже ніжно поводився зі своєю
колишньою.
О, ти про це? Ні.
Ні.
Я сильно вдарилась об землю, а він мій лікар.
Це було суто професійно,
те, що його рука була під моєю сорочкою.
Так. Тобі нема про що хвилюватися.
Хоча в мене є одне пекуче особисте запитання.
Яке саме?
Вибач, але
як ти його відпустила?
Агов, народе, скільки?
Два?
Я візьму все.
- Пане Ґендальфе. - Це Гаррі Поттер.
Так, я не знаю, що це.
О, Оґесте. Що ти робиш? Ти тут працюєш?
Так, сезонно.
Я директор середньої школи, а не Джефф Безос.
Він був крутий у «Мусі», чуваче. Це було круто.
Це Джефф Ґолдблум.
- Точно. Саме він. - Вибач.
Ні. Гаразд, то я візьму п'ять сидрів, п'ять хот-догів. Тільки з гірчицею.
Так. А для нового хлопця Кейт?
Я візьму два сидри. Два вегетаріанські хот-доги.
Але зробіть дуже хрусткі. Щоб здавалися м'ясними.
Це не новий хлопець Кейт.
- Ні? - Ні.
Я б не проти такого титулу. Як ти її відпустив?
Я його не відпускала.
Це була моя ідея.
Вибач, то ти розійшлася з ним після того, як він став Клуні?
Він не ставав Клуні. Стривай, що це?
Еверетт розумний, добрий, веселий і успішний. Він сімейна людина.
Він лікар, який до того ж іще й страшенно привабливий.
Тобто, він єдиноріг.
Клуні. Клуні-єдиноріг.
- Перестань казати «Клуні», будь ласка. - Вибач.
Кейт розумна, красива. У Кейт такий чарівний сміх.
Кейт має дриль, який пробиває будь-який матеріал.
Годі казати «Кейт».
Він був одружений на роботі.
Він тобі казав, що проводив увесь час не вдома,
на практиці?
Так. Він казав, що сумував за електрикою й туалетним папером.
Це безглуздо.
- У нас була електрика й туалетний папір. - Цього він не казав.
Тобто, вона дбала більше про свій компост, ніж про шлюб.
Чи здається це відображенням вашого шлюбу?
Цікаво.
Ще цікавіше, що Кейт змогла поділитися зі мною,
що ти працював у її день народження й пропускав річниці не один раз.
- Вона так сказала? - Так.
Він також казав про правило п'ятихвилинного душу
і що ти робиш власну зубну пасту.
Душ приймається не більше п'яти хвилин,
якщо ти не дурень.
І йому подобалася моя зубна паста з кориці.
Кейт.
Нікому не подобається зубна паста з корицею.
Не знаю. Мабуть, вона втратила інтерес до спроб зберегти це.
- Вибач, це звучить дуже боляче. - Так, це боляче.
Як це змусило тебе почуватися?
Самотньо.
Так, я почувалася дуже самотньою.
І, можливо, я дорікала йому за дітей і дім,
за те, що його ніколи не було, за те, що пожертвувала всім заради нього.
Мабуть, він просто втратив інтерес до спроб зберегти це.
Невже було так важко проводити з нею більше часу?
Невже було так важко купити йому гриль?
Ось.
Дякую. І до речі, без осуду чи скарг із мого боку.
Твоя втрата — мій прибуток.
22 ГРУДНЯ
Бувайте. Дякую. До зустрічі.
Наступного разу купіть щось. Це буде приємно.
О, Кейті! Ходи сюди, золотце.
Чи схоже, що ці хлопці зібралися біля багаття?
Чи здається, наче це якийсь ритуал?
О, золотце. Я перероблю. Ми можемо зробити щось інше.
Я втратила своїх дітей.
Що? Що ти кажеш?
- Деріле, заспокойся. - Ти чув її?
- Чув. - Про що вона?
Дихай. Я не хочу, щоб ти знепритомнів
і розбив голову об горщик тощо.
Сходи перевір запаси. Це завжди тебе заспокоює.
Я перевірю запаси. Мені стане краще.
Гаразд. Хвилинку.
Кейті, сідай.
Гаразд.
Гаразд, розкажи Майкі все.
Тесс і Еверетт взяли дітей у розкішну пригоду на снігоходах.
Я впевнений, що вони їх повернуть.
- Вони люблять її більше, ніж мене. - О, це безглуздо.
Наче різдвяна фея приїхала в містечко.
Що? Різдвяна фея?
Так, і вона обсипає їх
матеріалістичною споживацькою магією.
Чим завгодно. Не знаю.
Я думала, що наше Різдво особливе.
Знаєш, Кейті,
Не думаю, що справа в Тесс.
- Га? - Завершення шлюбу — це дуже важко.
- І ви двоє все ще дуже любите одне одного. - Ми зводимо одне одного з розуму.
Ох.
Деріл зводить мене з розуму.
Наприклад,
він не може встежити за своїми клятими ключами від авто.
Що за дурня?
Не знаю.
Але ми обидва знаємо, яким має бути кінець дня.
Ми в наших кріслах із пивом у руках
насолоджуємося Ґейл Кінґ, удвох торкаючись пальцями ніг.
Це так гарно.
Так.
Я навіть ніколи не хотіла розлучатися.
І ось, поглянь. У мене немає ні Еверетта, ні дітей.
Кейті, ти чудова мама.
Я?
І Ґабріель із Сієнною — нормальні діти.
Їх зачаровують блискучі предмети.
Але повір, це минеться.
- Минеться? - О, так.
- Справді? - Так.
За пару днів буде Різдво й подарунки.
Так.
Мені потрібна перемога.
Ну, тоді
беззаперечний чемпіон великого змагання з випікання пряників Голден
має піти додому й струсити пил зі своєї качалки.
Точно.
- Так. - Це я і зроблю.
- Так! - Так.
- Так.
- Гаразд. Дякую, Майку!
Ти ще слухаєш, Деріле?
- Я не слухав. Це було дуже мило. - Так.
О, я так рада, що ми робимо це разом.
Як просувається?
Досить непогано
- Чому Найджел не допомагає? - Ну...
Він там грає в онлайн-квідич.
- Що? А є інший вид? - Замовкни.
Принаймні він відданий, тож треба це поважати.
- О, дякую. - Так.
Хотіла б, щоб усі так думали.
Золотце, мені подобається Найджел.
Справді подобається.
Але ти дуже серйозна людина,
у тебе попереду дуже світле майбутнє.
- Найджел, він... - Веселий.
Дурнуватий.
У Найджела саме той вайб, який мені треба.
- Ти його недооцінюєш. - Передай!
Так! Я його взяв! Бум!
Я Деніел Редкліфф.
Він навчався на шеф-кухаря.
Його батьки мають крутий маленький паб у чарівному селі в Йоркширі.
Він працюватиме там влітку.
- Я поїду до нього. - Ні.
Маленькі містечка — зибучий пісок. Тримайся подалі.
- Привіт, родино. - Агов.
- Привіт. - Знайомтеся! Це мій татко.
Йо. Як справи, чуваки?
- Ох. - Зустрічайте Репряника.
О, так.
- Люблю ці маленькі соломинки. - Це не соломинка.
О, привіт, Різдво.
Ну, привіт, бармене.
- У мене такий самий костюм. - Справді?
- Тре в спині? - Так.
- Правда? Це божевілля. - Агов. Вибачте, що спізнилися.
- Привіт. - Хтось не хотів іти.
Еверетте. Ні, вибач.
Я не знаю, як це робити, і мені не дуже подобається програвати.
Тож дякую, що всім розповів.
Це просто веселощі. Це не змагання.
Круто.
Гаразд, Тесс і Еверетте, чому б вам не стати тут?
А татусі? Стривайте. Де будиночок?
Насправді, ми залишили його в магазині, бо цього року ми будемо ведучими.
Гаразд? Я Ноель Філдінг із «Великого британського шоу пекарів».
- А ти хто? - Я Джефф Пробст із «Вижити».
Боже. Я люблю той гурт.
- Вони круті. - Лише один хіт.
Чула «Heat of the Moment»? Фантастична пісня.
- Гаразд. - Так.
Але ти любиш робити пряниковий магазин Голденів.
Менше конкуренції.
Гаразд. Це не змагання.
- Це не змагання. - Не змагання.
- Що за підморгування? - Ні, це просто весело.
- Що це було? - Це весело. Нічого.
- Прямо там. Так. - Так?
Трохи бракує простору. Ідеально. Чудово.
- Це гарно. Справді гарно. - Гаразд.
Боже.
Він ганьбить себе, так фліртуючи.
Діти дивляться.
Думаю, він намагається прийти до тями,
втративши найкраще, що він мав.
Ти мені подобаєшся.
Скажи ще щось.
Ну, хочеш змусити його ревнувати?
Я здаюся такою незрілою?
Ні. Звісно, ні. Може, трохи. Хочеш?
Ні.
- Я кину тебе на стіл. - Не треба.
- Та це чудова ідея. - Ні.
Нумо, повторюй за мною. Так, це фантастично.
Я позичу це на секунду?
- Агов, ти як? - Агов.
- Як ти? - О, агов.
- Він уже дивиться? - Не знаю. Так.
Він дивиться? Він дивиться?
І ще так.
О, гаразд. Ох.
Тепер вона просто ганьбить себе.
- Чому тобі не байдуже? - Мені байдуже.
- А тепер донизу. - Гаразд. Так.
- Бам, бам, бам. - Донизу.
- Ого. - Ох!
Я щось упустив?
Ох. Вибачте, пані.
Ох!
Занадто сильно, га?
Боже, що він робить?
Я також підробляю танцівником екзотичних танців.
Гаразд.
Пекарі! У вас залишилося п'ять хвилин.
- Що ти тут робиш? - Агов, не підглядай, шпигуне.
Це не змагання, пам'ятаєш? Гм?
- Де твій партнер? - Йому нудно.
Він розважає Ейпріл.
Вам було весело.
Тобі теж.
Слухай, можна з тобою поговорити?
Поспіши, бо ще треба перенести це в іншу кімнату.
- Гаразд. Зачекай. Ходи сюди. - Ох.
Хвилинку, гаразд? Я просто...
- Я хочу сказати, що мені шкода. - Усе гаразд.
Пальта дітей уже подрані. Їм потрібні були нові.
- Ні. Не це. - Гм-гм.
Мені шкода, що я не був кращим чоловіком.
- Що? - Ти мала рацію.
Я проводив багато часу на роботі.
А ви розплачувалися за це.
Я сплю?
Це розіграш?
Ні.
Ні, я просто багато думав останнім часом.
Мої батьки були першою гей-парою тут, яка завела дитину.
І це було трохи незвично, тож вони привертали багато уваги.
Хорошої та не дуже.
Наче ми були експериментом, за яким спостерігали.
Чи може гей-пара виховати дитину?
І, мабуть, я це засвоїв.
Правда?
І я мав щось довести заради них.
І, мабуть, це зробило мене трудоголіком, і мені шкода, Кейт.
Мені дуже шкода.
Ти ніколи мені цього не казав.
Я ніколи цього не усвідомлював.
Мені знадобилося дев'ять місяців розлуки.
Було легше звинувачувати тебе в усьому, ніж осмислити власні проблеми.
І я просто сподіваюся не облажатися ще раз.
Ще раз?
Так.
Бути кращим чоловіком, кращим батьком.
Я не розумію.
Тобто, знаєш, якщо ми з Тесс, ну, якщо я знову одружуся,
якщо в мене знову будуть діти,
я зроблю все це краще завдяки тобі.
Завдяки нашому шлюбу, тож
дякую.
Так, ось і ми.
Гм.
Не дуже Різдвяно, але гарна спроба.
Синку, ти мене хвилюєш.
Дякую.
Гаразд.
То що ви двоє для нас приготували?
Ні. Вибачте, ні. Ні. Здаємося.
Та годі. Наскільки погано?
Готуйтеся. Бум.
Ой.
У цьому є історія?
Ми провалилися.
- Так. - Так.
Плем'я сказало своє слово.
- Пощастить наступного року. - Дякую.
І тепер, нарешті, ми дійшли до будинку, на який усі чекали.
Кейті.
ВІТАЄМО У ВІНТЕРЛАЙТІ
Ну, здається, ми знайшли нашого переможця.
Можеш розповісти про нього?
З радістю.
Багато років тому я приїхала до Вінтерлайта.
Я вийшла заміж.
І відклала свої кар'єрні амбіції
і почувалася великою, товстою невдахою.
- Ох. - Але це нормально.
Я помилялася.
Я думала, що моя мета
полягала в тому, щоб допомагати світу через зелену архітектуру,
але виявилося, що я мала на меті
навчити мого колишнього чоловіка бути кращим батьком і чоловіком
для його наступної дружини та дітей.
Я просто не можу дочекатися, коли вирвуся з цього місця.
А Чет зробив оленів.
О, так. Оленячий кал їстівний, тож...
Гм. Гарний штрих.
Дуже дякую за сьогодні. Я відірвався. Це було неймовірно.
Треба забрати близнюків із «Крихітних ніжок».
- У тебе є близнюки? - Так. Я нянька пару днів на тиждень.
- Звісно, ти нянька. - Тримайся.
Подзвони мені. І
дай кулачок?
Так, нумо. Дай кулачок.
Гаразд.
Чудово.
Дякую, міледі.
Подобається?
- Ох. - Доведеться це видалити.
- Мені не подобається. - Гаразд.
- Я вже сумую. - Бувай.
Не можеш дочекатися, коли покинеш це місце?
У їдальня було страшенно жарко. Хіба не жарко?
- Ел? - Га?
Що відбувається?
Коли Ґейб закінчить школу,
я переїду в Бостон.
- Що? - Мамо.
Боже мій.
Кейті, чому?
Я повернулася на стару роботу.
Це ще один шанс для мене.
- А що з нашим будинком? - Продам його, щоб оплатити нове життя.
Гаразд, стривай. То ти кажеш, що продаси наш будинок,
але навіть не спромоглася обговорити це зі мною?
Це твоє уявлення про повну чесність?
Я збиралася сказати всім вам. Справді. Я хотіла дочекатися кінця свят.
Я не хотіла псувати Різдво.
Ну, я нікуди не їду, тож...
Продати «Резиденцію»? Це як продати свою третю дитину.
Ти нас покинеш? Ми думали, тобі тут подобається.
О, Кейті, це справді сумний день.
Навіть мені?
Ти не могла мені сказати?
24 ГРУДНЯ
Ням, ням, ням.
Я спекла булочки на знак вибачення.
Я все ще злий на тебе. Випічка цього не змінить.
Мені шкода, що я не сказала вам про будинок.
Я не хотіла, щоб наше Різдво змінилося,
але виявилося, що воно все одно змінилося з інших причин.
Я вже не ображаюся. Ці булочки круті.
Дякую, Найджеле.
І я вирішила, що не наполягатиму
на тому, щоб ви брали участь у наших сімейних традиціях.
Ви можете робити, що хочете.
Ви дорослі, вирішуйте самостійно.
Вчора ти здавалася божевільною. А тепер, типу, одержимою.
Це нова я, Ґейбе.
Ґейбе, як справи з есе?
Я хочу бути пожежником, мамо. Це мій остаточний варіант.
Так, і коли ти поїдеш до коледжу,
то побачиш, що варіантів набагато більше.
Точно.
Я поговорю з ним.
Гаразд. Дякую, золотце.
Як колись сказав Альбус Дамблдор,
-«Гаррі, ти мусиш...» - Ні, точно ні.
Гаразд, тоді я скажу.
Ти найбільше боїшся того,
що твої діти стануть схожими на тебе.
І мені здається,
це не так уже й погано.
Дякую, Найджеле. Це дуже мило.
- Привіт. - Привіт.
Овва. У тебе чудовий
вигляд.
Дякую.
- І в тебе гарний смокінг. - Дякую.
Він на липучках. Частина мого номера екзотичного танцю.
Я б показав тобі зараз, але довго
збирати всі шматки на липучках назад. Це кошмар.
- Покажеш іншим разом. - Так.
- Можу увечері, якщо хочеш. - Так.
Так. Я покажу.
Гаразд.
- Міледі. - Дякую.
Я припинив холодні занурення, тепер використовую мазь.
- Що? - Це круто. Фантастично. Боже.
- Привіт, Чете. Я допоможу з пальтом. - Гаразд.
- Так. Ось так. - Спокійно, жінко.
Застряг. Я знаю того хлопця! Поруч із чарівником.
Що нового? Агов, як справи?
Ось, потримай це.
О, ти купила кишеньковий камін?
Так, я замінюю той, що для Найджела, який я розбила, пам'ятаєш?
Смішно, ти наче не п'яна.
Можеш приглянути за Четом?
Авжеж.
О, гаразд. Кейт тут.
І Чет.
Овва.
- Агов. - Привіт.
Зберіться на хвилинку. Дякую.
Я хочу виголосити тост.
З яблучним соком, бо за дві години відкриватиму клініку.
Я просто хочу сказати,
що я радий за тебе,
що ти нарешті отримуєш життя, яке хочеш,
і ніхто цього не заслуговує більше.
І якби я міг повернутися в часі, я б подбав, щоб це сталося раніше.
Тож, за Ел, так?
- За Ел! - За Ел!
- За Кейт. - Кейт!
І я також хотіла подякувати, що прийшли.
Знаєте, це моя перша різдвяна вечеря,
бо зазвичай на Різдво я в благодійній їдальні
годую бідних, нужденних і бездомних,
тож, знаєте, це просто... Але це все одно так приємно.
І я знаю, що ви хочете відкрити подарунки,
тож ходімо їсти якомога швидше.
- Нумо. - Гаразд.
Ходімо.
Ходімо їсти.
Це від мене.
Це так мило з твого боку.
Дякую.
Це Стелла Маккартні.
Овва.
- Знаєш, хто це? - Так, знаю. Дякую.
Ну, у мене теж є для тебе подарунок.
Я знаю, що це.
О, ні, ти не зробила цього.
Сама зробила.
- Ти це зробила. - Так.
Мої шапки обожнюють. Вони легендарні.
Так, ти маєш рацію.
Ту мою шапку Кейт зробила.
Мені подобається моя шапка.
Дякую, тату.
Так, я думаю, вона дуже...
...тепла.
Тату, відкрий той великий. Це від мами.
- Може, це шапка. - Гаразд.
Ох, він важкий.
- Допомогти? - Я впораюся.
- Точно? - Так.
- Допоможи йому. - Дякую.
- Що це? - О, так! Ні.
Ні.
Це гриль для дому. Га?
Боже! Стривайте, народе. Годі плескати.
Не треба. Не дивіться на мене.
Я думала, він жартував, що так сильно його хоче.
Я ніколи не жартую про гриль у трусах.
Точно, вибач. Зрозуміло.
Ел, дякую.
Вибач, що так довго.
Ні.
Це для тебе.
- Тримай. - Так.
- Це від мене, до речі. Дякую, Чете. - Дякую.
Мої парфуми.
Так.
Сподіваюся, схожі.
Тати сказали, що ти не забрала пляшечку,
тож я вирішив спробувати відтворити твій аромат.
Не можу повірити.
Це точно той аромат.
Як?
Ну, я його нюхав дуже довго.
Тесс!
- Мабуть, парфуми. - Нумо.
Ось тут.
Щось дороге.
Краще б так.
Це каблучка?
Ну, що це?
Це AirPods.
- Класно. - Круто.
Так, ти ж загубила свої, катаючись на санках.
Так.
Вибач, просто ти подарував своїй колишній дружині
її фірмові парфуми, які ти сам зробив,
а я отримую AirPods.
- Тесс, нічого страшного. - Так.
Кейт не любить покупні подарунки. Я намагаюся бути хорошим колишнім.
Так, ні. Маєш рацію. Вибач.
Це все через мене.
Пізно вже. Ми підемо.
- Ні. Є ще подарунки. - Ні.
- Ми йдемо. Де ключі? - Люблю ходити. Це весело.
Гаразд, ходімо, Чете.
- Чому ти ніколи не можеш знайти ключі? - Бо я...
- Хтось бачив його ключі? - Ось.
О, чудово.
- Люблю вас. - І ми.
- Люблю вас. - А десерт?
Вони хочуть піти, нехай ідуть.
Обережно.
- Ходи обійму. - О, так.
- Люблю вас. - Думаю, ми теж підемо.
- Бувай. - Овва, там вогонь.
- Овва! - Ґейбе, назад!
Спокійно. Ідіть до найближчого виходу. Пригніться.
Відійдіть!
Назад!
- Вибач, вибач. - Що ти робиш, Чете?
- Овва! - Ні!
Що за...?
Боже!
Ого, ого, ого!
Овва!
Відійди!
Ні!
Не дивіться!
Бережіть себе.
- Брови горять. Гаряче! - Чете, куди поділися твої речі? Рухайся!
- Так. Гаразд! - Так!
- Гаразд. Так, Ґейбе.
- Молодець, золотце! - Чудово!
Гаразд.
Агов.
- Що сталося? - Ну, це був подарунок для Найджела.
Для мене?
Так.
- Найджеле. - Найджеле.
- Це я винна. - Ніхто не винен.
Ні, я про все це.
Я пишаюся тим, що уникаю проблемних стосунків.
Я уникаю ідеалізованих чоловіків, що здаються занадто хорошими.
Усе це просто величезний червоний прапор.
Я не підписувалася на побачення із сільським лікарем,
його дружиною та Найджелом, хай ким він є.
- Так, я розумію. - Але, знаєш, дякую за AirPods.
Вам варто поговорити.
Справді?
Так.
Вибач за сьогоднішній вечір.
Ні, усе гаразд. Я завжди кажу, що без сварок немає сім'ї.
Я просто рада, що ти й твої штани були тут.
Вогнестійкі. Я використовую багато палаючих ляльок.
Це важко описати, але я покажу колись.
Гаразд.
То ти справді переїжджаєш?
Так, я мала сказати всім раніше.
Ну, я абсолютно відкритий до стосунків на відстані.
Знаєш, у Бостоні є багато крутих пивних музеїв, тож...
Ні. Вибач.
Ну, Чет розуміє та сподівається, що ти передумаєш.
- Не передумаю. - Дідько.
Але дякую, що змусив мене почуватися особливою, коли мені це було потрібно.
Ти чудовий хлопець.
І ти також.
Ох!
Гаразд.
Бувай, Чете.
- Ну, побачимося. - Побачимося.
Ох!
Скоро побачимося, га?
Гаразд.
Ти скільки всього пережив із нами.
Я ніколи не думала, що буде так важко тебе покинути.
Дякую за все.
Ох. Будь ласка.
Що я знову зробила?
Ти найкраща донька.
Вітер такий гучний, він постійно мене будив.
- Справді? - Ага.
- Обіймімося? - О, так, будь ласка.
Так.
Тебе вітер розбудив?
Так.
Звучить суворо. Боже мій.
- Що ти робиш? Ґейбе! - Гаразд.
- Вибачте.
Боже.
Ти теж хочеш обійнятися?
Ні.
Може.
Іди сюди.
Можеш покласти голову мені на плече. Це законно.
О, гаразд.
Так.
Мої малюки.
Хто там?
Двадцять баксів, що це Чет.
Що ти тут робиш?
Чому ти не в клініці?
Я повісив табличку, щоб люди їхали до Ньюбері.
Я спізнився?
- Куди? - Це різдвяний вечір альбому.
Я єдиний, хто дбає про продовження цих сімейних традицій?
Боже. Перепрошую.
Дивіться, що я знайшла на порозі.
Як справи, тату?
- Ох. - Так.
Це ваш тато.
Скажи правду, я усиновлений?
Я ваш батько. Я ваш тато.
Ох.
Я йду, я йду грітися. Гаразд.
Ох, час настав.
Нам не треба читати все, правда?
- Ні. - Тут тисяча сторінок.
Ми б ніколи вас так не мучили. Ні.
- Так. - Ні-ні. Перша сторінка.
Наша перша спільна фотографія. Я і ваша мама.
Яка красуня. Погляньте, яка гарна ваша мама.
Ти й сам не такий уже й поганий.
Мені хочеться плакати.
Я можу розплакатися.
Це було весело.
О, так.
Мені сподобалося.
Тож, мабуть, мені пора йти.
Дякую за сьогоднішній вечір.
Звісно.
Я думав, ми полагодили ці двері. Дурний старий будинок.
Агов!
Усе гаразд, Будинку. Він не мав цього на увазі.
Вибач, Будинку. Я не мав цього на увазі.
Просто тут так багато речей, які не працюють.
І так багато речей, які працюють.
Так.
- Так смачно. - Дуже смачно.
- Овва. - Найсмачніше яйце.
- Веселого Різдва, соні. - Веселого Різдва.
Сьогодні Різдво. Ходи поцілую.
Веселого Різдва, мамо.
- Я збираюся... - І мене.
Гаразд.
О, Найджеле. Веселого Різдва.
Піду відкопувати авто.
- Треба відвезти вас до тата до 9:00. - Ти не їдеш?
Після вчорашнього? Ні, я пас.
У мене тут багато справ.
Зміна планів.
Ідемо пішки.
Привіт, родино.
Усе гаразд?
Із чим?
Буря.
Буря всередині чи зовні?
Буря зовні.
Немає опалення й електрики, дерево впало на сарай.
Так, усе чудово.
Бідолаха.
О, Тесс.
Вибач, надто гучно?
Що ти робиш?
Я їду. Я їду додому.
Гаразд, але дороги закриті, тож це, мабуть, небезпечно.
Якщо я можу перейти Африку, Кейт, думаю, у Вінтерлайті я впораюся.
Але дякую.
Гаразд.
Нам з Евереттом треба попрацювати над кордонами.
І це будуть якісь чарівні кордони,
які зроблять тебе абсолютно невидимою?
Бо це єдиний спосіб, щоб він не сяяв
щоразу, коли ти в кімнаті,
а я так не можу, але дякую, що прийняли мене, і дякую за шапку.
І мені треба йти.
Боже. Я думав, вона штовхнула тебе зі сходів.
Тесс, куди ти? Га? Електрики немає, холодно,
а ти у вініловому пальті.
Усе буде гаразд.
У мене є крута шапка Кейт, правда, Бетті?
- Ти взагалі не хочеш про це говорити? - Про що? Що ми робимо?
Про що ми думали?
Може, вивихнувши щиколотку,
я ще й ударилася головою? Чому я на клятому Північному полюсі
із якимось хлопцем, якого знаю чотири тижні?
Я думаю, ми страждали від взаємного маніакального епізоду.
Думаю, ніхто не помітив,
бо ми обидва такі привабливі й високі.
Ну, принаймні секс був хороший.
Так.
Так, було добре. Ставало краще.
Ох. Ой!
Гаразд, я піду. Розбирайся
з усім цим.
Веселого Різдва, Бетті.
Веселого Різдва.
Агов!
Веселого Різдва!
Що за...? Чет?
Так!
Чому він усюди?
Я волонтер команди екстреного реагування. Це «Великий Лепловські».
Звісно, так і є.
Треба дістатися до траси. Думаю, її вже розчистили.
Ні, я ще до неї не дістався.
Тоді я візьму клятий гелікоптер. Байдуже, просто заберіть мене звідси.
Мені треба в Нью-Йорк.
- Чет любить Нью-Йорк. - Звісно, любить.
І це один із твоїх стриптизерських костюмів?
Може бути, якщо хочеш.
Поговоримо про це пізніше.
- Бувай, Кейт! - Бувай, Чете!
Бувай, чуваче!
- Я Еверетт, але... - Гаразд. Звісно, Кейт.
Ходімо.
Не хочу звучати як Грінч, але
може, почекаємо, поки дадуть світло?
Або взагалі скасуємо?
Скільки ще знаків нам треба, що це не наш рік?
Про що ми взагалі говоримо? Ми нічого не скасовуємо.
Це Різдво.
- Ходімо. - Куди саме?
Додому, звісно.
Не знаю, як я про це не подумала. Очевидно ж.
«Резиденція» має запасну батарею.
Опалення, їжа. Це Різдво! Так!
Варто обійти сусідів, глянути, кому треба допомога.
Гарна ідея.
- Ага. - А я?
Розпакуєш подарунки? Зроби дві купки. Врятуємо, що зможемо.
Так, мем.
Чудово. Я візьму чоботи. Зустрінемося внизу.
Гаразд, гаразд.
- Золотце? - Гм?
Вибач, що ти з дивної сім'ї.
Так, ну,
я не проти.
Тепер, коли я старша, мені подобається бути з дивної сім'ї.
Виявляється, мені подобається дивне.
Ну, так, Найджел.
- Мамо. - Я жартую.
До того ж, ми супер круті.
Гаразд. Скажи ще щось приємне.
Не втрачай свідомість,
але ти дивишся на президента Ініціативи сталого розвитку Оксфорда.
І я волонтерю на вихідних у Scrap Lab, розвантажуючи компостну систему.
Я так пишаюся тобою!
О, крихітко!
Це найкращий різдвяний подарунок.
- Добре. - Дякую, що розповіла.
Будь ласка.
Хто там? У мене електрошокер. Ой.
Це Ґейб, міс Вест.
Ох.
Ходімо з нами до «Резиденції»?
У нас є електрика.
Я не ходжу. Я вивихнула коліно на зумбі.
- О, зумба. - Ми можемо вас віднести.
Можемо ж?
Так.
Чому це так смішно?
Заходьте.
Гаразд, ходімо.
Готові?
- Дякую. - Так.
Веселого Різдва!
Помічники Санти тут.
Є хтось удома?
Це так дивно. Ми обійшли кожен дім,
і нікого немає вдома. Як так?
Не знаю.
Гаразд.
Спробуймо ще?
Овва.
Ну, таємницю розкрито.
Так.
Чому це так важко?
О Боже, вибач. Дякую.
- Привіт! - Агов!
- Що ви робите в моєму будинку? - Вони б замерзли без тебе.
Вони думають, що в тебе електростанція в підвалі.
Може, й так.
Ми прийшли, бо чули про інцидент
із беззахисним пряниковим будиночком.
- Ох. - А потім сказали, що ти їдеш.
Тож ми вирішили сказати, як багато ти для нас значиш.
Сподіваюся, ті модні архітектори тебе цінують.
Скажи їм, що відтоді, як ти створила живий дах на ратуші,
усі місцеві птахи повернулися.
Це як працювати в казці.
Я була скептичною,
але ті прилади, на які ти мене вмовила, заощадили мені купу грошей.
Я навіть влаштувала шопінг-терапію.
Я справжня красуня.
Так, ти така.
Ну.
Я обов'язково їм скажу.
- Ми сумуватимемо за тобою. Будьмо. - Так.
Будьмо.
Жарко!
О, вибач, я захопив твою кухню. Це старі звички.
Спробуй,
я змінив рецепт патокового пирога. Тепер він веганський.
- Справді? - Так.
Овва.
- Смачно? - Боже.
Це справді смачно.
Я теж так думаю.
Ні, мені полегшало.
Базова кондитерська програма Кордон Блю не охоплює рослинну кухню.
Назву його на твою честь.
- Дякую. -«Пиріг Кейт».
Тож щоразу, коли я думатиму про пиріг, я думатиму про тебе. Ну...
Я спробую переконати маму й тата подавати його в пабі.
- Це було б дуже мило. - Так.
Ти дуже милий, Найджеле.
Дякую за доброту до моєї доньки.
Я бачу, що ти робиш її щасливою.
Чого ще я могла б бажати?
Ми всі раді, що ти тут.
Ох.
Ти чарівний.
- І трохи божевільний. - Так.
Мені подобається!
Тату.... Агов, що ти робиш? Спиш? Прокинься.
- Золотце? - Я відкрив...
Ох.
Що ти з ним зробив учора?
Ми тусувалися.
Ви тусувалися.
Мамо, у мене є ще один подарунок для тебе.
Це моє есе.
- Ох! - Це різдвяне диво.
- Гаразд. - Ні, гаразд. Вставай.
- Вставай. - Бий у барабан.
Точно.
Послухаймо тебе.
Ох, ні, ні.
Гаразд.
«Я Ґабріель Голден.
У цьому есе я мав описати людину, на яку я рівняюся,
людину, яка змінила мій світогляд.
Я думав вибрати шефа пожежників Філа, поважну людину.
Його зріст 203 см, тож ми всі рівняємося на Філа.
Але є лише одна людина, чиї переконання
та запекла наполегливість
змусили мене змінити світогляд,
навіть сформувати світогляд,
і це моя мама, Кейт Голден.
Мама думає, що відмовилася від кар'єри,
хоча могла б зробити світ кращим.
Але я знаю, що вона робить це щодня.
І це не завжди помітно,
але вона навчила мене на практиці, як покращувати життя людей.
Від встановлення компостного туалету для Доріс
до органічного бізнесу з прибирання для жіночого притулку,
вона допомагає впливати на світ, по одній людині за раз.
Моя мама завжди каже: «Маленькі дії мають велике значення.
Через неї я хочу присвятити своє життя служінню іншим.
"Дай мені сили врятувати життя" — це девіз пожежника».
Овва!
Це було так гарно.
Я ніколи цього не забуду, ніколи.
Сподіваюся, бо це остання копія.
Тепер вона тобі не потрібна. Ти ж будеш пожежником, правда?
- Що? - Це твоя пристрасть.
Роби те, що любиш.
Я підтримую тебе на 100%.
Гаразд.
І Сієнно, якщо ти хочеш поїхати до рідні Найджела в село,
я не проти.
І якщо ти захочеш одружитися й жити там колись...
Ми зустрічаємося.
То я можу називати тебе батьком?
- Агов. - Агов, Бетті.
Що ти тут робиш?
- Ти в порядку? - Так.
Я просто думаю.
Про що?
Здебільшого про Чета.
Тобто...
Ну, ти говорив із Тесс?
Ні.
Ні, я відписався, заблокував і видалив переписку.
Ну...
У мене для тебе новини.
- Справді? - Чет зв'язався зі мною.
У них із Тесс квитки на «Короля Лева».
Як мило.
Вони ідеально підходять одне одному.
Вони готові.
Документи на розлучення.
Слухай, Ел, я не хочу розлучатися.
Чи роз'єднуватися.
Дозволь повторити.
Я не хочу тебе втрачати.
Візьми мене в Бостон.
А як же твоя практика?
Я її закрию.
Будь ласка, Ел, ти так багато для мене зробила.
Я б радше помер, ніж був без тебе.
Тоді я мушу тобі сказати,
що я вирішила не їхати.
Що?
Коли ти це вирішила?
Щойно.
Кого я обманюю? Я ніколи не змогла б тебе покинути.
- Ти говориш із будинком, правда? - Так.
Тож я відчуваю, що ми провалили свідоме роз'єднання.
І я відчуваю, що більше ніколи не хочу чути ці слова.
Бетті, це не те майбутнє, якого я очікувала.
Але я на сто відсотків упевнена,
що це те, чого я хочу.
Ходи сюди.
Тож моя епічна різдвяна історія має щасливий кінець.
Я відкрила власну компанію зі сталого розвитку.
Я змінюю свою громаду
і змінюю світ по одній людині за раз.
РІК ПОТОМУ
Те відчуття запаморочливого першого кохання,
яке, як я думала, зникло між мною та Евереттом.
Виявилося, воно нікуди не зникало, просто чекало на нас.
- Я чекаю вже годину. - Ох.
Ти завжди працюєш.
Ох.
- Ти взяв грибні бургери? - Так.
А що з твоїм грилем?
Я взяв свої рукавиці для гриля.
Я рада, що ти щасливий.
Я щасливий.
Коли сонце зайшло?
Фотовольтаїчні панелі, які я встановила, мають датчики світла, і коли темно,
вони мають просто засвітитися.
Ось так.
Гарно.
Я тебе кохаю, Бетті.
Я кохаю тебе, Ел.
Переклад субтитрів: Аліна Новосаденко