Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Představení bylo pro Prime Video natočeno 1. dubna 2024
v cheltenhamském divadle Everyman
Tady je to divadlo.
Jak se vede? „Je to traktor?“ „Jo.“
Myslím, že je to tady. Jo.
Zaparkuju tady. Dobrý.
A je to. Zvládl jsem to!
SVĚT PODLE KALEBA: NA TURNÉ
DIVADLO EVERYMAN
- Ano, tam. - Díky.
Zdravím, jak se máte?
Ano, tam. Děkuji.
- Kalebe? - Vstupte.
- Už můžete na pódium. - Dobře.
- Můžu si vzít kámoše? - Ne! Je to sólové představení.
Jistěže nemůžete.
Dobrý večer, Cheltenhame!
Přivítejte prosím po zemědělsku
farmáře na turné,
který přijel až z Chipping Nortonu,
Kaleba Coopera!
Dobrý večer, Cheltenhame!
Bohužel mi nedovolili vzít na pódium skutečný traktor.
Tak jsem přijel v tomhle. Má brutální výkon tři koně
a je celý z plastu.
Nestáhl by ani škraloup z rýžového pudinku.
Ale pořád je lepší než ten slavný traktor od Lamborghini.
Do prdele, jak já ho nenávidím.
Tenhle traktor se dokonce řídí sám.
Jednou mi vezme práci, cítím to v kostech.
Pořád se mě ptají: „Kalebe, proč jedeš na turné?“
Dělám to z jednoho jediného důvodu.
Uvést farmaření do centra pozornosti.
Tohle mi moc nejde.
Taky se mě ptají: „Kalebe, máš vůbec na turné čas?“
Když se nad tím zamyslím, mám dvě děti.
Založil jsem smluvní firmu.
A taky natáčíme čtvrtou řadu Clarksonovy farmy.
Říká se o mně, že jsem lehce posedlý traktory.
Jen lehce... Ne, nehorázně. Traktory úplně žeru.
Miluju je. V traktoru dělám všechno.
O víkendu v něm vozím babi na nákupy.
- Že jo, babi? - Ano, broučku.
BABI
Vozím v něm i dítě do školy, ale to nesmím říkat.
Nedělám to, protože to není legální.
Kurva.
Jezdím v něm do hospody na pár panáků...
Tohle taky nesmím říkat. Kurva!
Traktor v podstatě používám na všechno.
Nedávno změnili zákon
ohledně paliva do traktorů.
Když například vezu o víkendu babi na nákup,
musím použít bílou naftu.
Ale když v týdnu ořu,
můžu jezdit na červenou naftu.
Jde o daňové zvýhodnění pro farmáře, aby trochu ušetřili.
Teď se trochu vrátíme.
Pamatujete si první řadu Clarksonovy farmy,
když jsem vzal wasabi do Londýna?
- Pamatujete si to? - Ano!
- Líbil se vám ten díl? - Ano!
To jsem rád. Musel jsem pak kvůli tomu na tři sezení.
Pamatujete si, jakým autem jsem jel?
- L200. - L200, jasně.
Pořád ho mám. Ale uhodne někdo,
jaká nafta v něm byla?
Jistěže bílá, protože takový je zákon. Jasné?
Moje posedlost traktory začala v útlém věku.
První traktor jsem si koupil v pouhých 15 letech.
A teď mám všechny tyhle.
Fendt. New Holland.
Case.
John Deere.
A traktor, se kterým jsem v šestnácti začal podnikat...
MOCNÉ LAMBORGHINI
...mocné Lambo. 1998.
Slouží mi dobře.
Tak jo, vezmu vás na projížďku.
Nastupte si.
Sakra, zapomněl jsem klíč.
To šlo dobře, co?
Zapomněl bych i vlastní hlavu, kdyby nebyla přišitá.
Snad asi každý farmář
má na farmě nějakou schovku,
kam si dává klíče. Je to tak?
Zabezpečení se na farmách bere vážně.
Když o tom tak přemýšlím,
každé auto má svůj klíč,
kterým se dá nastartovat jen ono.
Ale na internetu kupodivu seženete
jakýkoli z těchto klíčů a nastartujete s ním všechny traktory.
Zabezpečení se na farmách bere vážně, věřte mi.
Tohle je New Holland T7.210.
Je docela vymakaný. Na střeše má GPS.
Divím se, že ji ještě nikdo nešlohnul,
protože to se teď v zemědělství děje často.
Napravo se blíží několik ovcí.
Nedívejte se jim do očí.
Tady jsou. Asi spásají krycí plodiny.
Dívat se jim do očí nosí smůlu.
Nejspíš uvíznou v plotě a umřou.
Takže se jim nebudeme dívat do očí, až je budeme míjet.
Trochu to drncá. Doufám, že všichni sedíte.
Pořádně se usaďte.
Jo, dívají se mi do očí.
Nesnáším ovce.
Podívejte se na ně.
Rychle kolem nich projedeme, jo?
Podívejte se na to.
Chce se prát. Vím to. Cítím to.
Ale víte co? Nikde mi není líp
než v traktoru.
Je mi tu dobře.
Odvezu ho zpátky a vrátím se na pódium.
Ta posedlost traktory začala ve velmi útlém věku.
Pamatuju si, jak jsem v deseti pomáhal tátovi na stavbě.
Dělal jsem tam poskoka.
Víte, co to znamená?
„Skoč pro tohle. Skoč pro tamto.“
Znáte to.
Říkával: „Kalebe, přines mi kladivo.“ Tak jsem klusal k dodávce,
pracovali jsme v Hook Nortonu.
Cestou k dodávce jsem zahlédl vzadu na poli traktor,
jak celý den jezdí nahoru a dolů.
Fascinovala mě kola traktoru, jak se točí a točí...
A když projedou blátem...
Víte...
Rozumíte mi? Je to fascinující, že?
Moje zemědělská kariéra začala v útlém věku.
Farmařit jsem začal ve dvanácti.
Když mi bylo dvanáct, rodiče procházeli těžkým rozvodem.
JAK JSEM SE SEM DOSTAL?
Jsem přesvědčený, že mě farmaření jako člověka zachránilo.
Když mi bylo dvanáct, rodiče se rozváděli.
Já šel s mámou tudy a brácha s tátou tudy.
Takže to rodinu rozdělilo napůl.
Tehdy měla máma mobilní psí salon.
Jezdila po klientech a za jejich elektřinu jim stříhala psy.
Skvělý nápad. Dobrý nápad, mami.
MÁMA
Ale moc to nevydělávalo, protože jsi teprve začínala.
Moc to neneslo. Tak jsem si pomyslel: „Víš co?
„Až budu starší, chci být farmář.“
Proto jsem si ve dvanácti sehnal první práci na farmě.
Pracoval jsem na mléčné farmě. Dojil jsem 120 švýcarských hnědých krav
dvěma roboty, a sbíral fanoušky. Bylo to super.
DOJENÍ 120 KRAV A PRODEJ VAJEC
Ve třinácti se mi změnil život ještě víc.
K 13. narozeninám
mi totiž máma nekoupila Xbox, PlayStation nebo telku.
Koupila mi tři slepice.
Tři slepice.
Ve třinácti jsem si pomyslel: „Aha, něco mě napadlo.
„Založím si vlastní firmu.“
Tak jsem si ve třinácti založil firmu.
Jmenovala se Vajíčkárna šťastných slepic Kaleba Coopera.
Jazykolam, že?
Tehdy mi to přišlo fajn.
Obchody šly tak dobře, že do dvou měsíců od 13. narozenin
jsem měl 450 slepic.
Rychle se to rozjelo.
FIRMA SE 450 SLEPICEMI ZA 2 MĚSÍCE PRODÁVALA 600 VAJEC TÝDNĚ
Prodával jsem vejce v Chipping Nortonu a budoval si klientelu.
Byla to starší generace.
Chodil jsem po Chipping Nortonu s košíkem vajec.
Klepal jsem na dveře a nabízel tucet vajec.
Vejce si kupovala starší generace.
Brzy jsem si uvědomil tohle:
když jsem zaklepal a zeptal se: „Chcete vejce?“
Oni odpověděli: „Ano, prosím. Dáš si čaj?“ A já:
„Musím doručit 13 tuctů vajec. Vrátit se ve čtyři do práce.
„Jo, dám si čaj.“
Věděl jsem, že když si s nimi dám čaj, můžu jim prodat další tucet.
Na prodej vajec jsem byl machr.
Fakt. Ale bylo to děsivé.
Dodnes se mi při pohledu na čaj a sušenky dělá nevolno.
Vypil jsem hodně čaje a snědl hromadu sušenek.
Ale víte co? Prodal jsem hodně vajec.
Tahle fotka je hrozná.
Příšerná. Takový tvar hlavy nemám.
Ale ta trvalá vypadá kurva drsně, co? Nebo ne?
Ve čtrnácti jsem si pomyslel: „Jak můžu podnikání vylepšit?“
„Mám 450 slepic. Slušně mi to vydělává.“
A dostal jsem nápad.
Nevím sice proč, ale stalo se.
Koupil jsem si tři ovce. Tři hebridské ovce.
Tyhlety potvory.
Napadlo mě totiž,
že když si je koupím, můžu spolu s vajíčky
nabízet i jehněčí plec nebo kotlety.
Šlo to výborně. Prodal jsem hodně jehněčího.
Ale práce s ovcemi...
Zpropadený mrchy, fakt.
V patnácti jsem si pomyslel: „Mám dva profitující podniky.
„Ale jak je můžu ještě vylepšit? Už vím!
„Nepocházím ze zemědělské rodiny, takže nemám žádnou farmu.“
Nejlepší tedy bylo nechat se najímat na práci.
Tak jsem si v patnácti koupil svůj první traktor.
Byl to Case International 1394. Zná někdo tu značku?
- Jo? Máte ho, že? - Máme.
Stojí za hovno, co?
Tenhle traktor byl fakt úděsný.
Tehdy v patnácti jsem zakusil první neúspěch.
Slovo „neúspěch“ nemám rád, protože si myslím,
že všechno je k něčemu dobré.
Když se vám něco nepovede, poučíte se z toho.
Když jsem s tím v patnácti začal, brzy to krachlo,
protože jsem neudělal jednu důležitou věc.
Pořádně jsem si ten traktor neprohlédnul.
Neujistil jsem se, že má motor a volant.
Tolik jsem se těšil, až ve škole řeknu: „Hele.
„Mám traktor. Co máš ty?
„Mám traktor. Fakt.“
Úžasně se s tím machrovalo.
Když jsem ten traktor koupil, pořád s ním něco bylo.
A já si pomyslel: „Takhle to dál nejde.“
Podnikání krachovalo. Při každé práci
jsem zákazníka zklamal. Tak jsem se ho rozhodl prodat.
Tehdy se na mě ve škole začali zlobit.
Když jsem začal podnikat na plný úvazek,
docházku jsem měl asi tak 5 %.
Mně to přišlo dobrý.
Mně jo, ale očividně to tak nebylo.
Máma za to platila pokutu 50 liber týdně.
Tehdy mi řekla, že si to nemůže donekonečna dovolit.
Já na to: „Mami, klid.“
KALEB COOPER NÁJEMNÉ PRÁCE
„Vydělávám, budu to platit.“
Tak jsem to pět týdnů platil.
Škola to zjistila a hodně se naštvala.
Zavolali si mě a mámu do ředitelny.
Vzpomínám si, jak jsem tam seděl
a oni mi řekli: „Kalebe, takhle to dál nejde.“
Já na to: „Víte co? Souhlasím. Stojíte mě 50 liber týdně.
„To je 200 liber měsíčně a 2 400 liber ročně.
„Celkem to dělá 15 % ze zisku z mé vajíčkárny.“
Oni na to: „To jsi spočítal rychle.“
Řekl jsem: „Něco vám povím. Můžete mě posadit do třídy a zeptat se:
„‚Kalebe, kolik je osm plus dva?‘
„Nevěděl bych. Měl bych klaustrofobii a nespočítal to.
„Kdyby ale farmář řekl: ‚Kalebe, tamhle je osm krav,
„‚a tady jsou dvě.‘ Povím: ‚Jasně, je to 12. Brnkačka.‘“
Žertuju, je to 11.
A pak...
Je to 10.
Deset.
A oni na to: „Domluvme se. Budeme vyjednávat.“
Pardon. „Vyjednávat“?
Tehdy jsem poprvé slyšel o vyjednávání.
CHIPPING NORTON ŠKOLA
V patnácti jsem tam seděl a oni řekli: „Zameškal jsi sedmičku, osmičku
„a v podstatě celou devítku. Jsi v polovině devítky.
„Tak se vrať v desítce.
„Zbytek devítky budeš mít volno a pak se vrátíš.
„Uděláš maturitu a můžeš na vyšší odbornou.“
Já řekl: „Ano, souhlasím. Chci zemědělské zkoušky.
„Je to fér. Zbytek devítky budu mít volno,
„pak se vrátím do desítky a vyberu si maturitu.“
Tak jsem celou devítku pracoval.
Přišel desátý ročník. Já se vrátil do školy a vybral si maturitu.
Ale brzy jsem zjistil, že všechno v desítce
se bude dělat i v jedenáctce a pak se složí zkoušky.
Tak jsem zase odešel.
Do školy jsem ale chodil každý pátek,
protože už jsem měl zákazníky i mezi učiteli.
V pátek jsem bral do školy 20 tuctů vajec
a spočítal jsem si, že mi to vynese víc
než šest hodin práce na farmě.
Chytrej.
Ale pozor, mládeži, v jedenáctce jsem chodil do školy každý den.
Ani jednou jsem nechyběl.
Složil jsem všechny zkoušky. Dostal jsem samé trojky.
Mám druhou i třetí úroveň v zemědělství.
V osmnácti jsem složil třetí úroveň a pomyslel si: „Co teď?“
Kolem krav umím všechno.
Mohl bych pokračovat na mléčné farmě.
Mohl bych tam dělat inseminátora nebo ořezávat kopyta.
Taky poznám, jestli je kráva nemocná, a umím ji vyléčit.
Ale nemohl bych tam sít pšenici,
ječmen nebo řepku.
Tak jsem se rozhodl odejít z první práce na plný úvazek.
Přidal jsem se k Howardu Paulingovi.
Ten mě naučil všechno, co znám
o pěstování pšenice, ječmene, řepky, kultivaci a orbě.
Pracoval jsem pro něj tři roky a tehdy
jsem se poprvé setkal s Jeremym.
Howard obdělával farmu Lower Court v Chadlingtonu.
Vypomáhal i na farmě Diddly Squat.
DIDDLY SQUAT FARMÁŘSKÝ OBCHOD
Dělal jsem pro Howarda druhým rokem, když jsem proletěl kolem chaty,
ve které zrovna bydlel Jeremy,
protože si vyhodil dům do povětří.
Nevím, jestli někdo viděl... Šílený, já vím.
Pamatuju si, že jsem jel s postřikovačem na ječmen.
Vyšel ven, zastavil mě
a poprvé jsme spolu prohodili pár slov.
Řekl: „Kalebe, můžu tě o něco poprosit?“
Já na to: „Jasně! O co?“ A on: „Hele,
„můžeš kolem mého domu jezdit pomaleji?
„Pobíhá tu Lisina kočka. Je to stará chata a třese se.“
Řekl jsem: „Jasně, žádný problém.“ No nic.
Jezdil jsem kolem něj jako blesk,
jen abych ho nasral.
Byla to děsná psina. Fakt.
Howard byl ale bohužel v nájmu,
a když jsem tam pracoval třetí rok, majitel se rozhodl farmu prodat.
Nakonec se prodala za 20,3 milionu liber.
To jsou Cotswolds, plný snobů.
Řekl mi: „Kalebe, už pro tebe nemám práci.“
A já: „To nevadí. Bylo mi ctí pro tebe pracovat,
ale je na čase, abych si založil vlastní firmu.
„Dělat na sebe, a ne pro tebe a svoji práci dohánět v noci.“
Chtěl jsem pracovat na sebe.
Tak jsem si založil firmu. On odešel do důchodu.
Tehdy mě oslovil Cheerful Charlie:
„Kalebe, Howard to vzdává. Potřebujeme někoho na obdělávání farmy.
„Můžeme si tě na dva měsíce najmout,
„než farmu převezme Jeremy?“ Já na to: „Tak počkat!
„Co jste to řekl?“ A on: „Můžeme si tě najmout?“
„Ne, to je dobrý. Můžete. Co jste řekl potom?“
A on: „Jeremy převezme farmu.“ Já odpověděl: „To nemůže. Ne.“
A on: „Je to farmaření. Dělej, co chce.“
Já na to: „Tak fajn. Dobře.“
Dva měsíce jsem se o tu farmu staral.
V té době pořádali konkurz
na moji roli v Clarksonově farmě.
Režisér mě ale zastavil až úplně poslední den,
když jsem šel k traktoru, a řekl:
„Můžeš na moment k Jeremymu do kanceláře?“
Já na to: „Jasně.“
To bylo poprvé, co jsem se objevil v první sérii Clarksonovy farmy.
Uvědomil jsem si, že potřebuju pomoc.
Kaleb, těší mě.
Tak jsem si pozval Kaleba Coopera,
traktoristu, který pracoval pro předchozího farmáře.
Jsem v bryndě.
Jsem v pořádné bryndě, protože...
Obdělával jsi tuhle farmu, že?
Jo, dělal jsem tu tři roky.
- Tři roky? - Jo.
Já tu jsem skoro 24 hodin
a zvládl jsem obdělat jen deset akrů... Je to Bury Hill South?
Deset akrů?
A ne zrovna nejlíp.
Jak dlouho to předtím trvalo tobě?
Zhruba celý týden.
Ale to se musí dělat do večera.
- Dělat do večera mi nevadí, ale týden? - Jo, týden.
A to bylo jen obdělávání.
Musíme pak ještě zasít pomocí jakéhosi řádkovače.
Jak dlouho by trvalo tohle?
Trochu déle, protože...
Jaký máte řádkovač?
Červený.
Neuvěřitelné.
Je červený. Nebo oranžový?
- Červenooranžový. - Červenooranžový?
Co jiného ještě děláš?
Mám bokem vlastní smluvní firmu,
Smluvní služby Kaleba Coopera.
Taky mám 1,5tunový bagr.
Dělám běžné výkopové práce jako zakopávání trubek,
potrubí a kopání základů.
- Takže jsi celkem zručný. - Jo.
- Zvířata? - Mám 50 ovcí.
Mívám do roka pět prasat na výkrm na klobásy a kotlety.
Taky mám na farmě asi 120 slepic.
Prodávám místním vejce.
Kolik ti je?
- Letos mi bude 21. - Cože?
- Dvacet jedna. - Připadám si trapně.
Mně je 59 a nedokázal jsem ani jedno.
- Jsi místní? - Jo, rodilý Chippan.
- Nehnul jsem se odsud. - Nikdy?
- Ne. - Byl jsi v Londýně?
Ne. Jednou se školou.
Zůstal jsem v autobusu.
Nelíbilo se mi to. Bylo tam moc lidí.
- Banbury? - Málokdy.
Když něco nezbytně potřebuju.
Jinak jsi v Chipping Nortonu šťastný?
V Chipping Nortonu, Chadlingtonu, Heythropu. To jsem já.
Jsi můj spasitel.
Jako by mi tě seslal sám Pánbůh.
Tak jo, pojď se podívat na ten traktor.
KDE JSEM TEĎ?
Díky.
Chtěl jsem vám tohle pustit, protože...
Jistěže dospívám.
Tohle je pět let staré. Teď už mám i plnovous.
Časy se změnily. Teď mi je 25 let
a mám dvě děti.
Mám tříletého syna Oscara
a devítiměsíční holčičku Willu.
Můj syn je pravý divočák z farmy.
Třeba minule, když jsem krmil krávy.
On miluje farmu. Zbožňuje traktory, krávy, prostě všechno.
Krmil jsem krávy a najednou ho vidím u brány,
jak se drží vrchní trubky.
Na chvíli jsem si sednul, že počkám, co bude dělat.
Najednou vystrčí jazyk.
Říkám si: „Co teď udělá?“
Olízal bránu
z jedné strany až...
na druhou.
A na konci povídá: „Mňam!“
Řekl jsem: „Kámo, toho budeš litovat.“ Co se stalo?
O dva dny později je na antibiotikách s ošklivou infekcí v krku.
Jdu do obýváku a ptám se: „Hodláš to opakovat?“
Pár dní nato zase krmím krávy,
on tam stojí a dělá tohle.
Říkám si: „Proč zrovna moje dítě? Co jsem komu udělal?“
Taky pije tolik mléka, až je to k neuvěření.
Pije něčí dítě taky tolik mléka?
Vypije ho litry, opravdu.
Občas nám doma dojde
a žena povídá: „Skoč do obchodu pro mléko.“
Já na to: „Jo, jasně.“
Chci říct tohle, před osmi měsíci...
Tohle se doopravdy stalo. Před osmi měsíci
jsem šel do obchodu pro mléko.
Jak tam stojím, jeden kluk,
asi třináctiletý, ke mně přišel zprava.
Položil jsem mu jednu otázku.
„Pardon. Víš, odkud je mléko?“
Přísahám Bohu, že mi odpověděl:
„Kalebe,
„je z regálu ze supermarketu.“
Zatraceně. Zlomilo mi to srdce.
Napadlo mě, že ho hned poučím.
Tak jsem to zkusil
a povídám: „Mléko je od...“ Ale než jsem to dořekl,
tenhle hoch mi povídá: „Kalebe, mám moc práce.“
Já na to: „Je ti 13! Jakou máš práci?“
A on: „Musím dohrát hru.“ Ptám se: „Jakou hru?“
Prý Fortnite. Hraje to tady někdo?
Zní to tak uboze!
Co to vůbec je?
A já si pomyslel: „Jak můžu lidi naučit,
„odkud se bere mléko? Už vím! Vydám se na turné.
„Doufejme, že všichni budou pohodlně sedět na svých místech
„a vydají se se mnou do dojírny
„podojit pár krav.“ Pojďte se mnou!
Tady se dějí ta kouzla a já vám ukážu jak.
Nejdřív je namočíme.
Hotovo. Teď je otřeme.
Je to v podstatě mytí struků.
Až dolů.
Čistou košili...
už mám celou od kravinců.
Zdá se, že se vám to líbí.
Je to tak?
Po umytí
následuje to dobré.
Dojička.
Připevníme první. Najdeme první struk. Hotovo.
Druhý.
Má vemeno hrozně nízko.
Určitě je v publiku několik lidí s výhledem na jih...
Když mluvíme o mléku...
Vy, tam dole v první řadě,
vypadáte, že byste si dal mléko. Trochu vám přinesu.
Tady je.
Prosím.
Mlékárenský průmysl to má teď velmi těžké.
Chci na to upozornit.
Začněme otázkou, jestli tu dnes máme nějaké mlékaře.
Zvedněte ruku! Kde jste?
Tady dole? Pár nahoře.
Zatleskejte jim, prosím.
Teď řeknu něco, co asi ještě nikdo neřekl,
takže se mnou někteří nebudou souhlasit.
Nevadí, ale vyslechněte mě.
Výroba tohoto litru mléka stojí mlékaře 35 pencí.
Ale za poslední dva roky dostávali v průměru 32 pencí za litr,
takže ho prodávali se ztrátou.
Šílené, že?
Proč tomu tak je?
Nevím. Ale dnes večer se chci zeptat na jednu věc.
Máte všichni v lednici půl litru mléka?
Ano?
Jestli ne, nejspíš jste vegani. Asi jste si spletli show.
Můžete mi říct, kolik vás stálo?
O tohle mi právě jde.
Nikdo neví. Pokaždé mi všichni odpoví:
„Vlastně nevím.“
Když jdou totiž lidi do obchodu,
řeknou si: „Jo, mléko. To potřebuju.
„Podívejte na cenu hovězího a jehněčího. Hrůza, že?“
Mléko je to jediné, co v lednici potřebujeme pořád,
do čaje, kávy, slaniny, kaše nebo cornflakeů.
Takže nevěřím, že se někdo dívá na cenu.
Kdyby se ale měla jeho cena zvýšit o 10 pencí za litr, všiml by si někdo?
Ne? Povím vám, kdo by si všimnul.
Mlékař.
Mlékař by si toho všimnul.
Kdyby těch 10 pencí dostali přímo,
neskutečně by jim to pomohlo.
Jak už jsem řekl,
dostávají zaplaceno méně, než kolik je stojí výroba mléka.
Do mlékárenského průmyslu zasahuje čím dál víc byrokracie.
Je nesmírně těžké udělat z toho ziskový podnik.
Tady například máte kupu hnoje
a potřebujete ji zastřešit,
aby na ni nepršelo.
V pořádku. Kdo ten přístřešek ale zaplatí?
Polovinu pokryje vládní dotace,
ale tu druhou polovinu si stejně musí zaplatit mlékař.
A jak už jsem řekl, po finanční stránce na tom jsou bídně.
Takže, dámy a pánové, těch 10 pencí
vašemu mlékaři nesmírně pomůže.
Dal byste si? Ano?
Tady máte. Dobrou chuť.
Je nepasterizované. Poserete se. Pardon.
Mléko teče ze struku
touhle hadičkou dolů do téhle misky,
odkud se pumpuje do nádrže.
19,4 litru z téhle jedné krávy.
To je hodně mléka.
Na závěr ještě oplach,
aby se zabránilo infekci.
Každý struk ještě opláchneme.
Tenhle nemůžu najít. Hotovo.
Teď je vypustíme zpátky na pastvu.
Zbožňuju krávy. Jsou prostě úžasné. Podívejte se na ně.
Hele, jaký má tahle účes.
Hezčí než já.
Tak takhle se dojí krávy a odtud se bere mléko.
To byla zábava, že?
Vědí už všichni, odkud se bere mléko?
Když dojíte 180 krav,
budete mít samozřejmě kupu hnoje.
Nedovolili mi přinést sem opravdová hovna. Tak tu mám tohle.
Chtěl jsem to zdůraznit, protože mi farmář Robin,
který mluvil jako pravý vidlák,
jednou řekl: „Kalebe, v hnoji jsou prachy.“
Nevěděl jsem, co tím myslí,
dokud jsem si nekoupil dvě rozmetadla,
nerozmetal hromadu hoven a nedostal za to zaplaceno.
Chtěl jsem to zdůraznil,
protože nedávno v televizi běželo:
„Nejezte hovězí, krávy zabíjejí planetu.“ To jsou totální kecy!
Vysvětlím vám to.
80 % zemědělské půdy v Anglii tvoří pastviny.
Takže potřebujeme krávy, a bohužel i ovce, aby je spásaly
a obdělávání bylo udržitelné.
Produkují spoustu hnoje
a ten je důležitý pro kvalitu půdy.
Kdybychom například 20 let intenzivně farmařili,
nezbude nám žádná ornice.
Takže když budeme rozmetat hnůj, kvalita půdy bude takhle vysoko,
a ne takhle nízko.
Když už mluvíme o vážných věcech,
velkým problémem je duševní zdraví v zemědělství.
Říkal jsem si: „Jak o tom můžu zvýšit povědomí a vybrat trochu peněz?“
Napadlo mě, že se spojím s RABI,
což je místní charita pro duševní zdraví v zemědělství.
Vzhledem k tomu, jaký jsem zpěvák...
RABI KRÁLOVSKÁ ZEMĚDĚLSKÁ DOBROČINNÁ INSTITUCE
...nazpívám charitativní song.
Slyšel jste ho někdo?
Jmenuje je Nesnáším ovce.
Půjdu se tamhle propadnout studem. Bavte se.
PROHLÁŠENÍ: PŘI NATÁČENÍ NEBYLY POUŽITY ŽÁDNÉ OVCE
PRO NAŠI I JEJICH BEZPEČNOST
Nesnáším ovce
Nejsem žádný zpěvák To každý ví
Jsem farmář Takže takhle to je
Vybírám peníze pro RABI
Pro všechny farmáře Co potřebují pomoc
Jestli mě máte rádi Mějte rádi i můj traktor
TAYA SNOUBENKA A MÁMA DĚTÍ
Od narození jsem sexy
Pořád v lejnech Jen hloubka se liší
Mám rád krávy v dojírně
Mám rád prasata a slepice A hromadu kukuřice
Zmínil jsem už Nesnáším ovce!
Kdykoli se zhorší počasí
A přemýšlíš, že ve městě by ti bylo líp
Počkej na ráno v celé jeho kráse
Nový den může přinést jiný příběh
Z orání rovných brázd Mi buší srdce radostí
Zmínil jsem už Nesnáším ovce!
Nezapomeň na nás, když dojíš
Dobré jídlo nikdy nevyjde z módy
Je to víc než práce Je to život, víte
Pro lidi jako já Znamená celý svět
John Deere, Massey a Ford Jsou boží
Zmínil jsem už Nesnáším ovce!
V kabině mi občas bývá smutno
Myslím na všechny těžkosti Kterými jsi prošel
Když se svěříš, uleví se ti Pokud jsi ztracený venku na dvoře
Tak zpívej se mnou a zadupej si
Zmínil jsem už Nesnáším ovce!
Asi se všichni shodneme, že...
Nejsem žádný zpěvák, to každý...
Tohle vám neudělám.
Po přestávce se pustíme do otázek.
Před pódiem je kbelík
a v předsálí taky. Kdybyste se chtěli na něco zeptat,
napište to na lísteček a hoďte zpátky do kbelíku.
Po přestávce odpovím na co nejvíc otázek.
Běžte se občerstvit. Mockrát díky!
SVĚT PODLE KALEBA: PŘESTÁVKA
KBELÍK NA OTÁZKY
VLASY DNES, ZÍTRA PRYČ
TRAKTOR XXX
Vítejte na mém druhém nejoblíbenějším místě!
Zbožňuju stříhání vlasů. Má to někdo stejně?
Jo?
Často se mě ptají: „Kalebe, chceš ostříhat zdarma?“
„Chceš produkty zdarma?“ Pokaždé odmítnu,
protože mám se svou kadeřnicí jedinečný vztah.
Dnes večer tu je!
Zdravím, Joan.
Vždycky se mě ptají: „Proč střídáš tolik účesů?“
Z několika důvodů, ale hlavně proto,
že můj táta je úplně plešatý. Úplně.
Že jo, tati?
Velký potlesk pro mého tátu, lidi!
TÁTA
Postavíš se?
No tak! Tady je!
Vidíte? Úplně plešatý.
Takže vím jistě, že jednou skončím stejně.
Tak jsem si řekl:
„Vyzkouším všechny možné účesy,
„dokud nenajdu ten pravý.“
Stejně by mě zajímalo, jak bych vypadal s pleší.
Díky bohu za filtry na Snapchatu. Už vím, jak bych vypadal.
Děsivý, co?
Sledujete druhou polovinu show,
která je celá o vlasech.
První ukázka, můj oblíbený účes je trvalá.
Naprosto ji zbožňuju. Když se pozorně podíváte sem
a sem,
zakrývá mi kouty.
Blíží se to, fakt.
Podívejte se na ty kudrliny a objem! Super, že?
- Mají všichni rádi trvalou? - Ano!
Vyzkoušel jsem ale i drdol.
Pamatujete si to?
Co na to říkáte?
Fuj? Bože!
Souhlasím. Nosil jsem ho asi týden.
Bylo to proto, že když se pozorně podíváte sem
a sem,
uvidíte, že plešatím.
Jako dítěti mi říkali: „Když budeš nosit čepice a stažené vlasy,
„skončíš plešatý jako tvůj táta.“
A když se pozorně podíváte sem
na moje čelo... Ne na výšku,
ale na množství vrásek.
Nikde ani jedna. Víte proč?
Ten drdol mi vytahoval kůži dozadu,
až jsem měl na bradě bradavku.
Hrůza, co?
Další účes, který jednou přijde,
si náramně užiju.
Bude to přehazovačka.
Ale řekl jsem, že si ji užiju.
Podívejte se na tyhle vlasy tady
a tady.
Nechám si je naondulovat.
Ano. Ten účes si užiju, až přijde jeho čas.
Užiju si ho.
Mezitím přejděme k dalšímu, protože je docela děsivý.
Nebudu ho zkoušet,
protože se mu říká Racek!
Už si ho nenechám udělat, protože nesnáším racky!
Přejdu teď k otázkám.
- Ano! - Jo? Dobře, přejdu k otázkám.
Na chvilku tohle ukazovátko odložím.
Sundám si i to mikádo.
Nenalakoval jsem si vlasy. Nejsem rozcuchaný?
Kde mám kbelík? Tady je.
Pokusím se zodpovědět co nejvíc otázek.
Tahle je o ovcích. Ne.
„Co se vám při natáčení Clarksonovy farmy líbilo nejvíc?“
Dobrá otázka.
Bylo toho hodně. Hádky jsou samozřejmě vždycky vtipné.
Tedy pro vás.
Mě stresují.
Vlastně mě frustrují ze všeho nejvíc.
Například jsem ho sledoval o tři pole dál,
jak najel do sloupu, Jeremyho.
Taky mě pobavilo tohle. Pamatujete,
jak jsem zatloukal sloupky nakladačem?
Nedělejte to, ano? Není to bezpečné.
Dobře?
Ale farmáři to občas dělají.
Když se praštil do kolene, nebylo to tak hrozné. Vážně.
Je to ufňukánek.
Líbilo se mi, jak jsem k němu klidně došel
a zeptal se: „Mám říct Lise, ať ti přinese pytlík hrášku?“
Učili mě, že na zlomený loket zabírá pytlík hrášku.
Já vím, používám ho na všechno.
„Když máte pytlík hrášku, budete v pořádku.“
Když Oscar dostal z lízání brány infekci: „Pytlík hrášku? Uzdraví ho.“
Je toho hodně.
Celé mě to moc baví.
A samozřejmě natáčíme čtvrtou řadu.
Snad budeme pokračovat ještě spoustu let.
Celé je to úžasné.
Tolik různých okamžiků.
„Přijedete nám nasít krycí plodiny?
-„Dean z Overtonské farmy.“ - Jo.
Chcete moji vizitku?
Ano?
- Napíšu vám. - Napíšete? Nevšimnu si toho.
Denně dostávám mraky zpráv.
Chodí mi samé fotky bradavek. Je to divný.
Ale přijedu k vám.
Tak jo, přečtu další.
Ty krávo.
Začíná tu být trochu horko.
Je to dost neslušné. Mám to...
- Ano! - Opravdu?
Tayo, promiň.
Otázka zní:
„Přišel jste v traktoru o panictví?“
Ježíši.
Ne, bylo to ve VW Polu. No nic...
Muselo to ven, ne?
- Muselo to ven. - Nemuselo!
Jdeme na poslední otázku.
Sakra, jasně že to muselo přijít.
„Proč tolik nenávidíte ovce?“
Nesnáším je hned z několika důvodů.
Jako malý jsem měl pár ovcí.
Když jsem začal pracovat pro Howarda, jezdil jsem čím dál víc traktorem,
hlavně během sklizně.
Takže během sklizně sednu do traktoru. Nastartujeme kombajn.
Začneme žnout pole a zazvoní mi telefon.
„Ahoj, Kalebe, tvoje ovce nám uvízla v plotě.“
„Už jedu.“ Když mě Howard zpucoval,
dojedu na pole a opravdu jedna ovce trčí v plotě.
Ale jak se k ní přiblížím na metr, co se stane?
- Umře! - Ještě ne.
Vyprostí se a uteče po poli.
Jak se na ní tak koukám, otočí se na mě
a naše oči se střetnou.
Přesně na deset vteřin.
- Co se pak stane? - Umře!
Umře.
Taky přitahují červy.
Nesnáším, když zvířata trpí.
Co ale ovci napadne, když jí přijdu pomoct?
Nejde o to, že ji zabíjejí červi.
To ji už netrápí. Jakmile vkročím na pole,
říká si: „Musím utéct, farmář mě zabije. Zdrhej.
„Utíkej!“ A co se stane?
Nakonec ji chytím a o tři hodiny později vyléčím.
- Co se pak stalo? - Umřela!
Ještě ne.
To by bylo příliš snadné.
Druhý den se vrátím a co se nestane?
Leží na zádech a nemůže vstát.
Takže k ní dojdete.
Postavíte ji na nohy, vyběhne po poli,
úplně čistá a zdravá.
Pak se vám zase podívá do očí.
A prostě umře.
Z duše je nenávidím!
Ale mám i oblíbená zvířata.
Uhádne je někdo?
- Prasata. - Prasata.
Ty mám rád a několik jich chovám.
Tady jsou.
Tohle nalevo je Hazel.
A tohle je Maple.
Jednu jsem pojmenoval Hazel,
protože když jsme se dozvěděli pohlaví druhého dítěte,
řekl jsem ženě: „Můžeme jí říkat Hazel?“
Řekli nám, že je to holčička. „Můžeme jí říkat Hazel?“
Odpověď zněla takhle:
„Ne.“
Jasně že tomuhle se neoponuje.
Tak jsem si koupil prasnici a pojmenoval ji Hazel.
Porodila několik mláďat.
Odkojila pět mláďat a má se výborně.
Ještě musím říct tohle.
Jeremy má pár prasat. Nevím, jestli jste to viděli.
Není to špatný chovatel prasat.
Docela mu to jde.
Já vím. Překvapivě. Například jednou za mnou přiběhl.
Říkám „přiběhl“. Spíš se připlazil, protože je jako fosilie.
Povídá: „Víš, co se stalo?“
Já na to: „Máš obě ruce a nohy. Co je?“
„Narodilo se mi osm zdravých selat.“
Povídám: „Výborně, kámo.“
Pak začal vykládat a já se nudil.
„Sice jsem tě to všechno naučil, ale dobrá práce.“
Připadal jsem si jako táta, i když je třikrát starší než já.
Ale byl jsem pyšný. Je to výborný chovatel prasat.
Neříkejte mu to, ať mu to nestoupne do hlavy.
Nějaká další oblíbená zvířata?
Mám na mysli jedno zvíře, které chci pořádně pomluvit.
Rackové, to ne. No tak.
Do toho, řekněte to.
Farmáři, řekněte, co máte na srdci. Počkat.
Zopakujte to.
- Jezevec. - Jezevec. To je on.
Jezevci. Tak schválně, jestli jsou u mě top.
Popřemýšlím, k čemu jsou dobří. Minutku.
Jsou přemnožení a přenášejí TBC. To je špatné, že?
Přenášejí ji na dobytek, další špatná věc.
Počkat! Žerou ježky. Další špatná věc.
- Ježky máme rádi, že? - Ano!
Počkat! Ne, to je další špatná věc.
Žerou ptačí vejce. Ptáky máme taky rádi, že?
- Ano. - Víte co?
Jezevce k smrti nesnáším.
Povím vám, kdo je u mě top. Krávy.
Krávy já miluju.
Miluju je.
Z několika důvodů.
Jedním z nich je jejich osobnost.
Sám mám 220 krav.
Tady jich pár je.
Tyhle jsme vlastně prodali a snědli. Ale...
Viděli jste je na plátně.
Jste v pořádku? Vypadáte zděšeně.
Mají úžasnou chuť.
Tohle je pár mých krav. Mám jich 220. A...
Tady je pár herefordek.
Hodně při chuti.
Už je to dobrý. Můžeme pokračovat.
Tady je pár herefordek a angusek.
Tamty krávy vzadu jsou belgické modré.
Chovám je na maso.
Viděli jste ty dvě krávy, co šly přede mnou?
Ostatní jdou za mnou.
Jsou jako psi. Zbožňují mě.
Tamty dvě krávy si říkají: „Nech mě být, Kalebe.“
A já to respektuju.
Mají různé osobnosti.
Jedna kráva se na vás podívá a řekne:
„Mám tě ráda. Podrbej mě.“
Tak ji dvacet minut drbete na břiše, na hlavě,
češete ji. Já teda jo.
A tak dál.
Druhý den vejdete do ohrady
a jedna kráva se vám podívá do očí stylem:
„Nenávidím tě!“
A vy na to: „Respektuju to. Taky tě nenávidím.
„Tak se budeme celý rok obcházet,
„dokud si na tobě nepochutnám.“
Další dobrá věc u zvířat je komunikace.
Stejně jako u farmářů.
Komunikují zvláštním způsobem.
Slyšeli jste frázi: „Á, to bude dobrý?“
Slyšeli jste to už? Ví někdo, co to znamená?
Vysvětlím vám to.
Znamená to tohle. Když se za tři hodiny vrátím z hospody,
zeptám se ženy: „Jsi v pohodě?“ Ona odpoví: „Jsem.“
- To známe všichni, že? - Ano!
Vím, že není v pohodě.
Takže když farmář řekne: „Á, to bude dobrý,“
krávy možná skáčou po hřbitově,
ale víte co?
Bude to dobrý. Fakt se to stalo. Hrozná nepříjemnost.
Ale víte co? Bude to dobrý. V pohodě.
Když jsem byl malý, farmář mi říkával:
„Než se vrátím z dovolené, postarej se o farmu.“
A já: „Počkejte. Mám se postarat o farmu, než se vrátíte z dovolené?“
Oni na to: „Ano,“ A já: „Vážně?“
„Ano, neptej se tak hloupě.“ Já na to: „Dobře, promiňte.“
Ale nikdy mi nedali seznam prací,
protože papír stojí peníze.
Dostával jsem nákresy na zdi podobné těmhle.
Víte, co to znamená?
Je to snadné. Skoč ráno do traktoru
a obdělej Bury Hill North.
Tohle je tvar toho pole.
Rozumíte tomu?
A co tenhle?
Neměl jsem tak hrozné vlasy, jasný?
Znamená to: vypusť krávy ze stodoly
a přesuň ovce na jiné pole.
Ano, umřou. Stejně to udělej.
Tenhle je důležitý. Ví někdo, co to znamená?
Na začátku roku farmář investuje tolik peněz.
Během roku přidá tolik.
Pak ještě trochu.
A na konci roku investuje ještě víc.
Když prodají svoje produkty, vrátí se jim...
tolik nazpátek.
Proto je pro mě každý farmář hrdina.
HRDINOVÉ
Můžu vyjmenovat 15 farmářů,
kteří sázejí stromy, živé ploty a staví přehrady.
Proč to dělají z vlastních peněz?
Protože milují životní prostředí a zvěř
stejně jako všichni ostatní.
Přesto je pořád obviňují, že jim škodí. To mě vážně štve.
Když je řeč o hrdinech, chci jich dnes pár vyzdvihnout.
Pokaždé je to o něco těžší, protože je to pro mě srdeční záležitost.
Začnu svým dědou.
Děda bohužel zemřel před vydáním první řady Clarksonovy farmy.
Takže ji neviděl.
Ale doufám, že je na všechny moje úspěchy hrdý.
Jako malý jsem mu říkával:
„Tohle neuhádneš!“ A on: „Copak je?“
Já řekl: „Mám už sto slepic.“
A on na to: „Výborně, kámo!“
Druhý den šel do Chipping Nortonu
a všem svým přátelům řekl: „Mému vnoučkovi Kalebovi
„je 13 a má sto slepic. Je moc šikovný.“
Den nato jdu za babičkou na kafe
nebo za mámu zaplatit elektřinu
a všichni mě zastavují.
Říkají: „Prý máš sto slepic. Výborně!“
Nechválil mě jen děda,
ale úplně celá komunita.
Další můj hrdina opět není nijak známý.
Je to místní farmář a už jsem se o něm zmínil.
Jmenuje se Howard Pauling.
Chci ho tu vyzdvihnout jako hrdinu,
protože mě naučil všechno, co vím o setí pšenice,
ječmene, řepky, obdělávání a postřikování.
Ale hlavně mě naučil význam
slavného citátu, který rád používám.
Zní:
„Sny se nesplní, pokud nepracujete.“
Bylo třeba osm večer a on řekl:
„Kalebe, je osm. Půjdeš domů, nebo doobděláš pole?“
Já na to: „Víte co?
„Půjdu to pole dodělat.“
Věděl jsem totiž, že za každou odpracovanou hodinu
dostanu peníze a přiblížím se tak svému snu.
Tím snem je koupit si vlastní farmu.
Den, kdy vyjdu s dětmi a nastávající manželkou ven
a řeknu: „Tam na tom poli
„chci pěstovat pšenici, protože je to teď moje farma.“
To bude můj splněný sen.
Další můj hrdina...
Vlastně jsou tu dnes večer dva,
a to moji rodiče.
Mami, chci abys věděla, že tě mám moc rád, než to řeknu.
Babi, díky za tu fotku. Může za to ona.
Ona za to může.
Máma se na mě dívá tak zvláštně,
protože má mezi nohama králíka.
Jsem přesvědčený, že kdyby mi máma nekoupila ty tři slepice,
nebyl bych tím, kým jsem dnes.
A samozřejmě musím mámě poděkovat,
protože pokaždé, když jsem řekl: „Už mám 400 slepic.
„Můžeme zítra přikoupit dalších 50?“
mi nikdy neřekla: „Víc už ne, nech toho.“
Řekla: „Jo, v kolik hodin?“ Máma totiž věřila,
že z toho udělám byznys. A povedlo se! Vydělal jsem spoustu peněz.
Ještě jednou díky.
Táta mě zase přetrhne. Tuhle fotku nesnáší.
Taky mě ledasco naučil.
Zaprvé, nenech si udělat tenhle účes.
Nikdy si ho nenechám udělat, tati. Neboj, v pohodě.
Taky mu musím poděkovat, protože kdykoli potřebuju radu,
je na telefonu nebo mi pomáhá s blbinami,
jako stavět o víkendu schodiště nebo přidělat žlab pro telata,
aby mi s týmem usnadnil práci. Takže díky.
Tohle jsou asi všichni hrdinové.
Jeden ještě zbývá, že?
Posledním hrdinou je Jeremy Clarkson.
Musím ho zmínit, že?
Ten chlap mě vytáčí.
Cože?
- Jak to myslíš? - Co to děláš?
- Jezdím nahoru a dolů. - Takhle?
Ne, jel jsem nahoru a pak takhle příčně.
Co jsem na začátku řekl?
„Nedělej to.“ Ale já nechápal proč.
Tohle já dělat nebudu.
Dáme sem ceduli: „Hádejte, kdo zasil tohle.
„Jeremy. Kaleb.“
Co je na tom špatně?
Každý osmý řádek mají být koleje.
Koleje mají být všude.
Tady dole jsou koleje každé tři metry.
Ale tady žádné nejsou.
Až sem pojedu s postřikem nebo hnojit,
jak mám vědět, kudy jet?
Tipnout si?
Nevím, co dělám.
Budu to dělat pořádně, nebo už je pozdě?
Je pozdě, seš v řiti.
Ani jsi to nezasil rovně!
Jak to myslíš?
Je to rovné asi jako kruhák!
Vidíte? Ten chlap mě vytáčí. Ale musím mu poděkovat,
protože mě přivedl k oboru, o kterém se mi ani nesnilo.
Mám na mysli televizi.
Jsem přesvědčený, že život je cesta.
A občas na ní narazíte na překážku.
Ve 21 letech jsem narazil na překážku ve formě natáčení.
Mohl jsem ji obejít.
Ale díky podpoře od tohoto muže
jsem se ji rozhodl překonat.
Dovedlo mě to až sem.
Tohle je moje vlastní show.
Všechny fotky na tomto plátně
jsem vybral já.
Tak jsem si řekl, že vám ukážu i Jeremyho.
Prošel jsem telefon
a našel jeho vůbec nejhorší fotku.
Musím mu ještě jednou poděkovat. Snad jsem ho naučil trochu farmařit,
aby mohl říct: „Tohle zvládnu sám.“
Jako ta prasata.
Ale co je důležitější, naučil mě chodit v televizním průmyslu.
Říkáte si: „Natočit pořad není nijak složité.“
Prostě přijdete, máte dvě kamery,
natočí vás a tak dál. Je za tím mnohem víc.
Například vaše pozice, aby na vás diváci viděli.
Ten, koho učíte farmařit,
na vás taky musí vidět.
A nikdy se neotáčejte zády k divákům.
Bože, to je děsivý.
Právě jsem viděl pozadí.
To nechce nikdo vidět! Ne?
Jsme velmi dobří přátelé. Je to můj nejlepší kámoš.
Dokonce bych řekl, že ho mám rád.
Ty venkovskej troubo.
Je to dobrej chlap. Myslím, že mu můžeme poděkovat ještě za jedno.
Vrátil zemědělství zpět do povědomí.
Jo!
Dál jsem chtěl upozornit na duševní zdraví v zemědělství.
Už jsem to naťukl.
Uvedu nejdřív jednu statistiku.
A to, že v roce 2021
si vzalo život 36 farmářů.
Třicet šest.
Proč? Myslím, že z mnoha důvodů.
Peněžní tok je jak na horské dráze.
Nejistota, jestli zvládnou uživit rodinu a platit nájem.
Stejně tak i počasí, protože to změnit nejde.
Co ale mění počasí? Peněžní tok.
Pevně věřím,
že by všichni měli chodit na místní zemědělské výstavy.
Chodíte na místní výstavy?
Ano!
Radím vám to, protože je to důležité z jednoho důvodu:
farmář se na ten jeden den dostane pryč z farmy.
Pokaždé vidím, jak se usmívají,
baví se s přáteli, sousedy a rodinou.
Sledují, jak jejich děti předvádějí ovce a závodí na ponících v aréně.
Je to skvělý oddech.
Jezdí traktory a neusmívají se, protože je hrozná zima.
Ve Valtře nebo Fendtu bych se smál,
protože mají topení.
Dnes večer udělám něco nezvyklého.
Uspořádám vlastní zemědělskou výstavu,
přímo tady a teď.
Nazveme ji Velký tuřín.
Jedná se o závod traktorů.
Mám tu dnes pár speciálních hostů,
kteří se ho zúčastní.
Nejdřív chci poděkovat JBmu, že přišel,
protože ho moje žena zbožňuje, takže promiň.
Přijdeš sem za mnou? JB Gill, vážení!
Dilwyn, náš veterinář.
Dilwyne, pojď sem!
A Lizzie, odbornice na kozy ze třetí série.
Pojďte sem nahoru. Pojďte sem.
- Pojď za mnou. Jak se vede? - Máš se?
Dilwyne!
- Díky. Jak se máš? - Dobře.
KALEBŮV VELKÝ TUŘÍN
Tak jo.
Pověz nám o sobě. Slyšel jsem, že farmaříš.
- Ano! - Co chováš? Alpaky?
JB GILL HVĚZDA JLS A FARMÁŘ
- Ne. Alpaky? - Nevím!
Prasata, krůty.
Krůty? Jaké plemeno?
Kelly Bronze. Jsou nejlepší. Nejlepší pro nejlepší.
- Ten se vyzná. - Jo.
Myslíš, že závod traktorů vyhraješ?
- Záleží, jaký traktor dostanu. - Máš nějaký oblíbený?
- Ano. - Jaký?
- John Deere. - Dobře.
Budeš řídit Johna Deerea.
Stoupni si prosím za Johna Deerea.
Teď přejdeme k Dilwynovi.
- Ahoj, Dilwyne. Zase zpět, co? - Rozhodně.
DILWYN EVANS VETERINÁŘ Z CLARKSONOVY FARMY
Dilwyna vídám častěji než vlastní děti.
- Asi ano. - Pořád myslím
na účty za veterinu, co nám posíláš.
Představ si číslo a vynásob ho dvěma.
Dilwyn je veterinář v našem pořadu.
Myslíš, že ten závod vyhraješ?
- Jsem si jistý. - Máš nějaký oblíbený traktor?
Vyrůstal jsem s Massey Fergusonem.
Dostaneš ten červený. Case je červený.
- Může být? - Klidně.
Postavíš se prosím za traktor Case?
- Ahoj, Lizzie. - Ahoj.
- Neposílej mě na kozí jatka, promiň. - Bez komentáře.
LIZZIE DYEROVÁ ODBORNICE NA KOZY Z CLARKSONOVY FARMY
Jeremy má ve třetí sérii kozy. Myslím, že je zbožňuje.
- Moc. - Viď? Je divnej.
Fakt divnej. V rámci obchodního plánu má 29 kozlů.
Takže nic nevydělávají. A povídá:
„Kalebe, mohl bych je pronajímat.“
Je to tak? Řekl to, že jo?
- Ano. - Já na to: „Jak to myslíš?
„To nemůžeme! Je to nelegální!“
A on: „Ne, pronajmu je farmářům,
„aby spásli trávu, ke které se traktorem nedostanou.“
Povídám: „Dobře.“ S někým se domluvil.
Ten člověk povídá: „Počkat.
„Vy byste měl platit mně, že vám krmím kozy.“
- Nedopadlo to dobře. - To ne.
- Je to idiot. - Neposlouchá.
Jsi spokojená s traktorem New Holland?
- Nemám na výběr. - Máš nějakého oblíbence?
Jsem si tak jistá, že beru jakýkoli.
- Opravdu? - Jo.
To si zaslouží velký potlesk. Drsný, co?
Tak jo, chopte se prosím ovladačů.
Závod začne, až napočítám do tří.
Musíte dvakrát objet kruhák.
Pak přejedete přes most
a zacouváte do garáže.
Neříkal jsem, že to bude snadné.
Na dráze je několik překážek. První jsou krávy.
- Krávy máme rádi, že? - Ano!
Neporazte je.
Taky můžete potkat pár ovcí.
Na turné jsem pořád opakoval:
„Když srazíte ovci, dám vám pětku.“
Závodu se účastnil jeden třináctiletý hoch.
Od začátku mu nešlo o výhru.
Srazil každou ovci na trati.
Stálo mě to 50 liber, protože jich tam bylo víc.
Zbyly nám jen tyhle dvě.
Jestli dnes večer srazíte ovci, budu hodný. Dostanete 10 bodů.
Jste připraveni?
- Ano! - Vy jste taky připraveni?
- Ano! - Můžeme?
Tři, dva, jedna, teď!
Tohle je raketový start.
Menší havárie. Nemáme pojištění.
Dobrý postřeh, pane.
- Co se děje, Lizzy? - Já vím, nejde to.
Ne!
Dopředu. Víš co... Ne!
Ne. Půjdeš sem.
Kolem kruháku.
Věřte tomu nebo ne, je to docela těžké.
Podívejte, jak se všichni soustředí.
- To je ono. - Ne!
Lizzie, srazila jsi krávu uprostřed kruháku!
Já vím, promiň.
Dopředu.
Dopředu, to je ono.
Výborně. Objeď to!
- Lizzie, nepila jsi? - Pila.
Vážně?
Nikdy za volantem nepij.
Počkat.
Case... Dilwyn je ve vedení. Musíš zacouvat do kůlny.
- Do toho, JB! Přejeď přes most. - Ne.
- No tak, Lizzie! Jeď! - Nemůžu! Ne.
JB to dokázal!
Úplně zmasakroval ovci.
To se mi líbí. Výborně.
- To nic. - Lizzie, v pořádku?
Jsem blízko.
Tohle je boží! Dokázal to!
Nemáš rád JLS?
Co se děje? Je to fakt dobrý.
Teď se vrať.
Ne.
Stoupněte si prosím sem. Dobře.
Máme diplomy, protože to je vážná věc.
Jasný? Začneme třetím místem.
- Dilwyne. - Jdeme na to.
Jak se ti závodilo?
Šlo mi to, než přišlo na couvání.
To ano.
Napínavější závod jsem nikdy neviděl.
Hltal jsem ho! A když se
JB chystal vyhrát, tys ho sejmul!
OPAKOVÁNÍ
Co se děje?
- Tady máš diplom. Fair play. - Děkuju.
- Velký potlesk, vážení! - Díky.
Trochu nejistý začátek. Kolik panáků jsi dnes vypila?
- Jen dva. - Jen dva?
- Jo. - Pamatujte, alkohol za volant nepatří.
Dvakrát jsi sjela z pódia.
OPAKOVÁNÍ
-Ne, třikrát. - Trénovala jsem couvání.
Díky, že jste ho pokaždé chytil.
Tyhle mašiny stojí 300 liber
na Amazonu.
Každopádně jsi dojela druhá a moc tě chválím.
- Díky. - Velký potlesk, vážení!
Všechny jsi úplně rozdrtil.
Promiň, Tayo. Hele, kámo.
Řeknu „kámo“. Jsme nejlepší kámoši.
Nejlepší kámoši.
No nic, na prvním místě je JB. Mockrát díky!
OPAKOVÁNÍ
Mockrát díky.
Uspořádáme si teď
večírek pro mladé farmáře?
- Jo! - Jo?
Má někdo zájem o bramborovou bitvu?
- Jo! - Jo?
Když jsem si tohle místo pronajímal,
ve smlouvě bohužel stálo tučným písmem:
„Žádné bramborové bitvy.“ Když o tom tak přemýšlím,
určitě bych sejmul tamten lustr
a musel bych ho zaplatit.
Tohle tedy neuděláme.
Ale slyšeli jste o slavné skupině The Wurzels?
- Jo! - Jo?
Znáte jejich slavnou písničku
Mám zbrusu novej kombajn?
Jo!
Chce si někdo zazpívat se mnou...
- a s vámi? Jo? - Jo!
Co takhle...
Co kdybyste si zazpívali se mnou
a s The Wurzels?
- Dobrý večer! - Děkuji!
- Děkuji. - Jste připraveni?
- Jo! - Pusťte hudbu!
ZAZPÍVEJME SI!
Včera jsem projel traktorem Tvou kupkou sena
Hodil jsem po tvým psovi vidle Aby byl zticha
Teď mi něco říká Že se mi vyhýbáš
No tak, drahá Máš něco, co potřebuju
Protože mám zbrusu novej kombajn
A dám ti od něj klíč
Pojď, pojedeme spolu V dokonalý harmonii
Já mám 20 akrů A ty 43
Mám zbrusu novej kombajn
A dám ti od něj klíč
Rozesmála mě
Budu stát při tobě Dám ti, co budeš chtít
Budeme mít dvojčata a trojčata Jsem chlap, co miluje rychlost
A víš, že tě budu milovat Tak mi dej ruku
Ale to, co chci nejvíc Jsou tvoje akry půdy
Protože mám zbrusu novej kombajn
A dám ti od něj klíč
Pojď, pojedeme spolu V dokonalý harmonii
Já mám 20 akrů A ty 43
Mám zbrusu novej kombajn
A dám ti od něj klíč
Miluje tě, zlato
Nebyli jsme krásnej pár Když posledně hráli Wurzels
Měl jsem nový galoše A taky manšestráky
Tys měla nový nedělní šaty A nádherně jsi voněla
Nechali jsme se vyfotit Jak se držíme za ruce
Protože mám zbrusu novej kombajn
A dám ti od něj klíč
Pojď, pojedeme spolu V dokonalý harmonii
Já mám 20 akrů A ty 43
Mám zbrusu novej kombajn
A dám ti od něj klíč
Jsi krásná ženská
A už se těším, až ti sáhnu Na pozemek
Ještě jednou pořádně zatleskejte! The Wurzels!
Jsem radostí bez sebe!
Chci říct ještě jednu věc. Díky moc, že jste dnes večer přišli.
Bylo mi nesmírným potěšením tu být!
A pamatujte, že sny se nesplní, pokud nepracujete.
Mockrát vám děkuju!
Mockrát děkuju! Díky!
Překlad titulků: Terkas
Kreativní dohled Tomáš Lenikus